ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року	Львів	Справа № 569/18603/25 пров. № А/857/46113/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,
за участю секретаря судового засідання Прокопюк К.В.,

розглянувши у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в м. Львові апеляційну скаргу Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради про скасування постанови,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Левчук О.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Рівне, 
дата складання повного тексту рішення – 23 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради, в якому просила скасувати постанову № 520 у справі про адміністративне правопорушення від 13 серпня 2025 року, а провадження у справі за ст.152 КУпАП відносно неї закрити за відсутності складу та події адміністративного правопорушення. 
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13 серпня 2025 року постановою Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради № 520 у справі про адміністративне правопорушення її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст.152 КУпАП. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 000656 від 30 липня 2025 року, громадянка ОСОБА_1 самовільно встановила за адресою: АДРЕСА_1 стаціонарну малу архітектурну форму у вигляді дерев`яної дошки, чим порушила вимоги п.5.1.13 Правил благоустрою, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28 квітня 2011 року № 512. Вважає, що оскаржувану постанову слід скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Зауважує, що розміщена інформаційна вивіска не є рекламою або стаціонарною архітектурною формою у розумінні чинного законодавства України, Правил благоустрою міста Рівне та Правил розміщення зовнішньої реклами у м.Рівному, затверджених рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12 листопада 2019 року № 121. Вказує, що розміщений плакат на магазині «Галя Балувана» за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, 326 є вивіскою чи табличкою з інформацією про зареєстроване торгівельне найменування знаку для товарів і послуг. Звертає увагу на те, що використовує знаки на товари та послуги «Галя Балувана» на підставі укладеного договору промислової концесії № 20/06/24 від 20 червня 2024 року, подання заяви про реєстрацію торговельної марки надає право заявнику використовувати її на вивісці або передавати право її використовувати на підставі укладеного промислової концесії договору № 20/06/24 від 20 червня 2024 року. Таким чином, для встановлення вивіски біля магазину «Галя Балувана» за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, 326 не потрібно жодних дозвільних документів, оскільки це є способом реалізації прав на використання торговельної марки відповідно до Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Скасовано постанову Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради № 520 від 13 серпня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, закрито.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з доданого до протоколу про адміністративне правопорушення № 000656 фото встановлено, що вивіска, розміщена на фасаді будинку АДРЕСА_1 на поверсі, де знаходиться приміщення магазину, містить інформацію про торгівельну марку «Галя Балувана, готуємо по-домашньому, домашні напівфабрикати». Будь-яких закликів до придбання товару чи послуги або іншої інформації, що призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо осіб чи товару (послуги), на розміщеній позивачем вивісці не вказано, а тому вона не є рекламою в розумінні Закону України «Про рекламу». Оскільки розміщена на будинку АДРЕСА_1 вивіска не є рекламою, її розміщення не потребує дозволу, що виключає наявність в діях позивачки порушення п.п.5.1.13 Правил благоустрою міста Рівного. Враховуючи, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що постанову Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради № 520 від 13 серпня 2025 року належить скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Адміністративна комісія при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що протоколом №000655 від 30.07.2025 виявлено адміністративне правопорушення за статтею 152 КУпАП та п.п.5.1.13 Правил благоустрою м.Рівного, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28.04.2011 №512, ОСОБА_1 . Зауважує, що в п.п. 5.1.13. Правил благоустрою м.Рівного, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28.04.2011 №512 визначено, що на об`єктах благоустрою міста забороняється самовільно встановлювати рекламоносії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми, технічні пристрої та технічні елементи, лінійні споруди та антенно-фідерні системи. Вказує, що вчинення адміністративного правопорушення та винність позивача в його вчиненні підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що Верховний Суд у своїй позиції викладеній у постанові від 30.04.2020 у справі № 323/3491/16-а дійшов таких висновків: «… Системний аналіз вказаних положень дає змогу дійти висновку, що інформація про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, а також інформація, розміщена на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу у таке приміщення, яка не містить закликів придбавати товар або послугу, що реалізується суб`єктом, не є рекламою у розумінні частини сьомої статті 8 та частини шостої статті 9 Закону України «Про рекламу».
Представником відповідача подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивач самовільно розмістив рекламоносії, а саме: інформаційно-рекламні плакати, чим порушив п.п. 5.1.13. Правил благоустрою м.Рівного, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28.04.2011 року № 512.
Представником позивача подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, в якій просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати з оплати професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 грн.. 
Представником відповідача подано заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому вказано, що розмір витрат по оплаті професійної правничої допомоги є не обґрунтованим та не пропорційним до предмета спору.
Ухвалою судді Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2026 року клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Грицай Інни Олександрівни та представника Виконавчого комітету Рівненської міської ради Савчук Ольги Володимирівни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - задоволено. Ухвалено розгляд апеляційної скарги Виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2025 року у справі № 569/18603/25, призначений на 26.05.2026 о 09:15 год., провести у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника ОСОБА_1 адвоката Грицай Інни Олександрівни та представника Виконавчого комітету Рівненської міської ради Савчук Ольги Володимирівни за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).
25 травня 2026 року представником позивача Грицай І.О. подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Під час судового засідання 26 травня 2026 року не вдалося здійснити з`єднання з представником Виконавчого комітету Рівненської міської ради в режимі відеоконференції із застосуванням системи ВКЗ, оскільки він перебував зі статусом «не в мережі». Відтак, представник відповідача обов`язку забезпечення проведення відеоконференції належним чином не виконав, тому колегія суддів вважала можливим проведення розгляду справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів. 
Згідно з ч. 5 ст. 195 КАС України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 13 серпня 2025 року Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Рівненської міської ради винесла постанову № 520 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст.152 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.
За змістом вказаної постанови, 30 липня 2025 року о 15 год 50 хв за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, 326 виявлено, що ОСОБА_1 самовільно встановила стаціонарну малу архітектурну форму у вигляді дерев`яної дошки, чим порушені вимоги п.п.5.1.13 Правил благоустрою, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28 квітня 2011 року № 512.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Ст.9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Згідно з ч.2 ст.268 КУпАП участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП, не обов`язкова.
Стаття 280 КУпАП України передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, заподіяння майнової шкоди, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення (стаття 283 КУпАП).
Як слідує з матеріалів справи, 13 серпня 2025 року Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Рівненської міської ради винесла постанову № 520 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст.152 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.
За змістом вказаної постанови, 30 липня 2025 року о 15 год 50 хв за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, 326 виявлено, що ОСОБА_1 самовільно встановила стаціонарну малу архітектурну форму у вигляді дерев`яної дошки, чим порушені вимоги п.п.5.1.13 Правил благоустрою, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28 квітня 2011 року № 512.
Відповідно до ст.152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з диспозицією ст.152 КУпАП об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського благоустрою. Об`єктивна сторона правопорушення полягає у порушенні правил благоустрою територій міст та інших населених пунктів, а також недодержанні правил щодо забезпечення чистоти і порядку в містах та інших населених пунктах. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
При цьому, ч.2 ст.5 КУпАП передбачає, що сільські, селищні, міські ради встановлюють відповідно до законодавства правила, за порушення яких адміністративну відповідальність передбачено статтями 152, 159 і 182 цього Кодексу.
Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначені Законом України «Про благоустрій населених пунктів».
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Згідно з п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.
Фізичні та юридичні особи у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані дотримуватися правил благоустрою територій населених пунктів, не порушуючи права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів (п.2 ч.2 ст.17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).
За змістом п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію.
Відповідно до ч.1,2,4 ст.20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.
Згідно з ч.1 ст.34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.
Рішенням Рівненської міської ради від 28 квітня 2011 року №512 затверджено Правила благоустрою міста Рівного.
Відповідно до пп.5.1.13 Правил благоустрою міста Рівного, на об`єктах благоустрою міста забороняється самовільно встановлювати рекламоносії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми, технічні пристрої та технічні елементи, лінійні споруди та антенно-фідерні системи.
Згідно з розділом 2 Правил благоустрою міста Рівного, зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг тощо.
Як слідує з матеріалів справи, відповідач вказує, що позивач самовільно встановила стаціонарну малу архітектурну форму у вигляді дерев`яної дошки, чим порушені вимоги п.п.5.1.13 Правил благоустрою, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28 квітня 2011 року № 512.
Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи містяться фотознімки, які містять інформацію про торгівельну марку "Галя Балувана, готуємо по-домашньому, домашні напівфабрикати".
Колегією суддів встановлено, що 20 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Готуємо по-домашньому" та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 укладений договір комерційної концесії №20/06/24, за умовами якого позивачу, серед іншого, надано право на використання права на комерційне найменування " ОСОБА_2 , готуємо по-домашньому, домашні напівфабрикати" згідно з патентом на промисловий зразок № НОМЕР_1 , право на торговельну марку "Галя Балувана готуємо по домашньому", яка зареєстрована в Державному реєстрі свідоцтв України на торгівельні марки за № НОМЕР_2 (а.с.12-21).
Таким чином, наведеними вище обставинами стверджується, що ОСОБА_1 використовує знаки на товари та послуги ТМ «Галя Балувана» на підставі укладеного договору комерційної концесії №20/06/24 від 20 червня 2024 року.
Відповідно до договору безоплатного користування майном (позички) від 07 березня 2025 року ФОП ОСОБА_1 передала ФОП ОСОБА_3 у строкове безоплатне користування частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26-27).
Розміщення зовнішньої реклами у місті Рівному регулюється рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12.11.2019 №121 «Про затвердження правил розміщення зовнішньої реклами у місті Рівному» (далі – Правила №121).
Згідно з п.2 Правил №121 зовнішня реклама – реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг; реклама – інформація про особу чи товар, розповсюджена у будь-якій формі та у будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо такої особи чи такого товару; вивіска чи табличка - елемент оснащення об`єкту благоустрою - будинку, будівлі або споруди з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.
Розділом 8 Правил №121 врегульовано порядок розміщення вивісок та табличок у місті Рівному.
За змістом п.8.1. Правил №121 вивіска чи табличка не є рекламою, якщо на них розміщена така інформація: про зареєстроване найменування особи; про знаки для товарів і послуг, що належать цій особі; про вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи); про час роботи.
Пункт 8.2. Правил №121 передбачає, що вивіска чи табличка не є зовнішньою рекламою, якщо вони розташовані: на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення; на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху; на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення; біля входу в таке приміщення.
Відповідно до ч.6 ст.9 Закону України №270/96-ВР «Про рекламу» вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.
Як вбачається з матеріалів справи, вивіски, які розміщені на фасаді магазину «Галя Балувана», за адресою: м.Рівне, вул.Соборна,326, є встановленими на зовнішній поверхні будівлі, не вище першого поверху, де розташоване приміщення магазину.
Вказана вивіска на фасаді магазину «Галя Балувана» не містить будь-яких закликів до придбання товару чи послуг або іншої інформації, що призначена для того, щоб сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо такого товару, а на них лише наявна інформація про вид діяльності, яка здійснюється у цьому приміщенні.
Докази на спростування цих обставин відповідачем не подано та матеріали справи не таких не місять.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, не підтверджено належними, достатніми та допустимим доказами, а тому оскаржувану постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради у справі про адміністративне правопорушення №520 від 13 серпня 2025 року, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.152 КУпАП, та накладення штрафу в сумі 850 грн необхідно скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
П.1 ч.3 ст.132 КАС України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з положеннями ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до ст.30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З системного аналізу наведених вище правових норм слідує, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Крім того, на підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Із матеріалів справи слідує, що на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу подано: договір про надання правничої допомоги від 19 листопада 2025 року укладений між Адвокатським об`єднанням «СКОРПІОН» та Садурою Н. В. відповідно до умов якого, клієнт замовляє в адвоката надання йому правничої допомоги, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту замовлену ним правничу допомогу відповідно до умов цього договору у справі № 569/18603/25; акт №1 передачі-прийняття наданої правничої допомоги від 25 листопада 2025 року; рахунок № 1 до договору про надання правничої допомоги від 25 листопада 2025 року, в якому визначено розмір гонорару у розмірі 5000,00 грн; ордери представників позивача адвокатів Дяденчука А. І. та Грицай І. О. видані адвокатським об`єднанням «СКОРПІОН».
У своїх запереченнях відповідач зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципу співмірності та розумності у спірних правовідносинах, тому визначена сума витрат у розмірі 5000 грн є завищеною.
Колегія суддів зазначає, що зі змісту акту передачі-прийняття наданих послуг слідує, що такий не містить вказівки та обґрунтування часу, витраченого адвокатом на надані послуги правової допомоги, тому заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн не підтверджується належними доказами та є завищеним.
Крім того, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат, тому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було правильно проаналізовано долучені документи про надання правової допомоги та надано їм правову оцінку.
Враховуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи щодо витрат на професійну правничу допомогу у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг необхідно зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача вказані витрати у розмірі 1000,00 грн, оскільки такий розмір буде відповідати принципу співмірності та розумності у спірних правовідносинах.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2025 року у справі № 569/18603/25 – без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради (вул. Соборна, 12-А, м. Рівне, 33028, код ЄДРПОУ 04057758) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська