Справа № 513/250/26 
Провадження № 2/513/592/26 

Саратський районний суд Одеської області

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді – Рязанової К.Ю., за участю секретаря судового засідання – Филипчук Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
у с т а н о в и в:
02 березня 2026 року позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», звернулося до Саратського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/1078/82/0127057. Відповідно до умов кредитного Договору, Банк зобов`язаний надати Клієнту Кредит в сумі 17746,23 грн. Строк Кредиту – 72 місяці (ів) з 05 квітня 2018 року (дата надання кредиту) по 05 квітня 2024 року (дата повного погашення Кредиту). Також, умовами кредитного до договору передбачено тип та розмір процентної ставки за користування кредитом. Також підписавши кредитний договір, Клієнт підтвердив, що перед підписанням Заяви-Договору він повідомлений про усі умови споживчого кредитування в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну вартість Кредиту, що підтверджується підписом Клієнта про його ознайомлення з паспортом споживчого кредиту «Кредит готівкою», та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана інформація Клієнту є повною, необхідною, доступною, достовірно та своєчасною. Також, сторонами узгоджено, що до правовідносин пов`язаних з укладанням та виконанням умов цього Договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 70.0 років. Ознайомившись з Паспортом кредиту та підписавши його Відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних мною умов кредитування. Підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Згідно з умовами Договору Позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Договором. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.
20 вересня 2019 року було укладено договір № 114/2-19-F відповідно до якого АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/1078/82/0127057. 
10 січня 2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 014/1078/82/0127057. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 014/1078/82/0127057.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №014/1078/82/0127057 від 05 квітня 2018 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 50169,65 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 16406,40 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 23003,02 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 8696,69 грн; заборгованість за пенею та/або штрафами – 2063,54 грн; заборгованість за комісіями – 0,00 грн; інфляційні збитки – 0,00 грн; нараховані 3% річних – 0,00 грн.
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить стягнути з боржника яким є: ОСОБА_1 заборгованість за Договором № 014/1078/82/0127057 від 05 квітня 2018 року у розмірі 50169,65 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2662,40 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн.
Відповідно до автоматичної системи документообігу, справу перерозподілено судді Саратського районного суду Одеської області Рязановій К.Ю.
Ухвалою судді Саратського районного суду Одеської області Рязанової К.Ю. від 16 березня 2026 року, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі. Призначити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 14 травня 2026 року на 08 годину 00 хвилин в приміщенні Саратського районного суду Одеської області за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Сарата, вул. К. Вернера, буд. 105.
02 квітня 2026 року, від відповідача ОСОБА_1 , в систему «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач повністю заперечує проти позовних вимог з наступних підстав: пропущення Позивачем строку позовної давності, посилаючись на положення ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, зазначаючи, що останній платіж за вказаним кредитним договором було здійснено у 2019 році. З того часу жодних платежів ним не здійснювалось. Таким чином, відповідач вважає, що строк звернення до суду з даним позовом сплив ще у 2022 році. Також, відповідач зазначає, що Позивач посилається на пункт договору про збільшення строку давності до 50 років. Проте така умова, на думку відповідача, у типових договорах приєднання є несправедливою (ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів»), оскільки створює істотний дисбаланс прав на користь кредитора. Також відповідач, зазначає, про неотримання судової повістки засобами поштового зв`язку. Про наявність справи мені стало відомо самостійно через систему «Електронний суд». ОСОБА_1 , у відзиві зазначає про необґрунтованість суми та витрат на адвоката, суми пені та штрафів, які на його думку є неспіввісними з основним боргом. Вимога стягнути 16000 грн за «правничу допомогу» є надмірною та безпідставною для такої категорії справ. Також, просить суд проводити розгляд даної справи у його відсутність на підставі наявних у справі матеріалів та врахувати даний відзив при винесенні рішення.
07 квітня 2026 року, від представника позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТ» Чайковської Марини Ігорівни, в систему «Електронний суд», надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача, зазначає наступне: щодо ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», представник позивача зазначає, що підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо дійсно вважав певні умови договору несправедливими. Натомість, позивач погодився, зі своєї сторони, на такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень, визнаючи його умови. Щодо строку позовної давності: представник позивача зазначає про те, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України), звертаючи увагу суду, що перебіг таких строків було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому – воєнного стану. Акцентуючи увагу суду, що відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України (чинний на момент звернення з позовною заявою) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином представник позивача наполягає на тому, що з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24 лютого 2022 року та по 04 вересня 2025 року перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, на думку позивача, строки позовної давності не були пропущені, а підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Виходячи з чого, посилання відповідача на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими і заява останнього про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь Позивача, представник позивача зазначає про обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначаючи те, що відповідачем не наведено обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції, додатково наголошуючи, що сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення Відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою Відповідача. Отже, такі твердження є припущеннями. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Варто зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Крім того, представник позивача акцентує увагу, що договірні відносини між Позивачем та Адвокатом за Договором є виключно цивільно-правовими правовідносинами між сторонами цього договору і не впливають на жодні права Відповідача у справі. Вони мають на меті лише обумовлені угодою обов`язки та відповідні дії сторін даного договору, що не суперечать правовим нормам та не зачіпають інтереси третіх осіб. Відтак, будь-які посилання на цей договір з метою доведення порушень прав Відповідача є необґрунтованими. А тому, в разі неврахування судом умов договору про надання правової допомоги, щодо порядку обчислення гонорару та черговості виконання зобов`язань за цим договором, може бути розцінене як не при тримання принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.
10 квітня 2026 року від відповідача ОСОБА_1 в систему «Електронний суд», надійшли заперечення (на відповідь на відзив), якими останній просить відмовити ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку зі спливом позовної давності. У разі задоволення позову – повністю відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу через їх необґрунтованість та неспівмірність. Розглядати справу без моєї участі (за наявними в справі матеріалами).
Також, 10 квітня 2026 року від відповідача ОСОБА_1 , до суду через систему «Електронний суд», надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких на доповнення до раніше поданого відзиву, вважаю за необхідне надати суду пояснення щодо необґрунтованості розміру позовних вимог: Щодо неспівмірності заборгованості заявлена Позивачем сума до стягнення (разом із витратами) у розмірі понад 68000 грн є абсолютно неспівмірною із сумою фактично отриманих кредитних коштів, яка становить лише 16000 грн. Нараховані проценти та штрафні санкції, що перевищують тіло кредиту у кілька разів, значно виходять за розумні межі та призводять до безпідставного збагачення позивача за рахунок відповідача. Також, зазначає правове обґрунтування зменшення нарахувань відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо він значно перевищує розмір збитків. Окрім того, згідно з принципами справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ст. 3 ЦК України), цивільне законодавство не може бути інструментом для отримання надприбутків через надмірні санкції, особливо у справах щодо споживчого кредитування. Враховуючи викладене, просить суд: при розгляді справи та прийнятті рішення застосувати положення ст. 551 ЦК України та зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій та процентів до розумного рівня, що відповідає суті зобов`язання та фактично отриманій сумі кредиту; розглядати справу за його відсутності за наявними в справі матеріалами.
22 квітня 2026 року від представника позивача Чайковської М.І., надійшли в систему «Електронний суд» додаткові пояснення в доповнення раніше висловленої позиції позивача. В наданих пояснення представник позивача вчергове акцентує увагу суду, що відповідач ознайомлювався з умовами договору, приймав їх, в тому числі шляхом підписання. Наразі посилання на добросовісність та створення істотного дисбалансу прав споживача протирічить тому факту, що відповідач брав кредит на цих умовах. Щодо нарахування відсотків, позивач вказує на те, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання. Вказуючи на те, що 05 квітня 2018 року між Акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір № 014/1078/82/0127057. Відповідно до умов кредитного Договору, Банк зобов`язаний надати Клієнту Кредит в сумі 17746,23 грн на строк – 72 місяці (ів) з 05 квітня 2018 року (дата надання кредиту) по 05 квітня 2024 року (Дата повного погашення Кредиту). Процентна ставка 42,9% річних. Позивач, акцентує увагу на тому, що відсотки нараховувались в межах строку та відповідно до умов, а отже порушень не було. Відповідачем було укладено Кредитні договори за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору Позичальник отримав від Кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, Відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, Відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Також, зазначаючи те, що відповідачем здійснено дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів в позику. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Позивач зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, сам відповідач закцентував на тому, що зазначена стаття стосується тільки неустойки, проте ніяк не відсотків, які він далі просить зменшити на підставі цієї статті. Також як виходить зі статті, неустойка підлягає зменшенню тільки якщо неустойка значно перевищує розмір збитків. З розрахунку вбачається, що пеня та штрафи складають тільки 2063,54 грн, що є малим відсотком від суми заборгованості, а отже зменшенню не підлягає. Також, представник позивача звертає увагу на надання суду достатні, належні та достовірні докази для підтвердження витрат на правову допомогу. В свою чергу, твердження Відповідача про надмірний розмір витрат не підтверджується жодним доказом та не спростовано Відповідачем в передбаченому законом порядку. Щодо строків позовної давності, представник позивача, повторно наполягає на тому, що позивачем було зазначено безумовні підстави для зупинення та продовження строків позовної давності (карантин та воєнний стан). Враховуючи, що на момент початку карантину та зупинення строку перебігу позовної давності такий строк не сплив, аргументи Відповідача, наведені у запереченні не заслуговують на увагу. Таким чином, представник позивача просить позовну заяву ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості – задовольнити в повному обсязі.
24 квітня 206 року, в систему «Електронний суд» від відповідача, надійшли заперечення (на відповідь на відзив), якими останній у зв`язку з наданням Позивачем додаткових пояснень від 22 квітня 2026 року, вважає за необхідне надати суду заперечення, які мають вирішальне значення для справи: щодо підпису в анкеті-заяві. Позивач маніпулює фактом наявності мого підпису в анкеті. Наголошує: «мій підпис підтверджує лише бажання отримати картковий рахунок, але не є доказом моєї згоди з відсотковою ставкою 42,9% та штрафами». Також, зазначає на те, що у наданій Позивачем анкеті відсутні будь-які конкретні цифри щодо вартості кредиту. Вказує на відсутність ознайомлення з Тарифами. Кредит оформлювався у відділенні банку. Вважає, що позивач не надав суду жодного документа з моїм підписом, де були б чітко прописані відсотки. Щодо строків давності: вважає, що позивач безпідставно посилається на ковідні обмеження. Банк мав понад 2 роки до початку карантину, щоб звернутися до суду, оскільки останній платіж був у 2019 році. ТОВ «Колект Центр», як професійний учасник ринку, свідомо придбав «безнадійний» борг з пропущеним строком давності. Щодо витрат на адвоката. Вимоги про стягнення з мене витрат на правову допомогу є необґрунтованими. Позов є шаблонним, а надані «додаткові пояснення» не містять нових доказів, а лише цитують норми права. Дані витрати не є співмірними зі складністю справи. З огляду на викладене, просить суд врахувати дані заперечення та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з пропуском позовної давності. У разі визнання строку не пропущеним – відмовити у стягненні відсотків, комісій та витрат на адвоката, обмежившись виключно тілом кредиту без додаткових нарахувань.
Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання – до суду не з`явився, просить суд у поданій 14 травня 2026 року заяві про розгляд справи без участі їх представника та підтримують позовні вимоги в повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлялася судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, у поданих суду відзиві, поясненнях та запереченнях просить суд про розгляд справи без його безпосередньої участі у судовому засіданні, оскільки не має можливості осбисто прибути до суду.
Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.
Розглянувши подані документи та матеріали на паперових та електронних носіях, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов до такого висновку.
Судом встановлено, що 05 квітня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 , укладено договір про надання банківських послуг у сфері страхування №014/1078/82/0127057.
Відповідно до умов кредитного Договору, Банк зобов`язаний надати кредит в сумі 17746,23 грн. Строк Кредиту 72 місяці. Дата повного погашення кредиту 05 квітня 2024 року. Також, умовами кредитного договору передбачено тип та розмір процентної ставки за користування кредитом.
Даним договором Клієнт підтвердив, що перед підписанням Заяви-Договору він повідомлений про усі умови споживчого кредитування в АТ «Райффайзен Банк» та орієнтовну вартість Кредиту, що підтверджується підписом Клієнта про його ознайомлення з паспортом споживчого кредиту «Кредит готівкою», та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана інформація Клієнту є повною, необхідною, доступною, достовірно та своєчасною.
Згідно із п. 10.6 кредитного договору №014/1078/82/0127057 від 05 квітня 2018 року, до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням Договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у сімдесят років.
Відповідач ознайомився з Паспортом споживчого кредиту та підписав його чим підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування. Підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору. Згідно з умовами Договору Позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором.
У відповідності до наявної в матеріалах справи виписки по рахунку ТА «Райффайзен Банк» № НОМЕР_1 , який належить відповідачу ОСОБА_1 , за період з 04 квітня 2018 року по 04 квітня 2019 року, яка сформована 09 червня 2025 року об 11:58:04 годині ОСОБА_1 активно користувався коштами, наданими за кредитним договором №014/1078/82/0127057 від 05 квітня 2018 року.
Згідно із розрахунком заборгованості наданим первісним кредитором АТ «Райфайзен Банк», станом на 17 березня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 , складає: 21707,80 грн, з яких: 16406,40 грн заборгованість за тілом кредиту; 555,06 грн – прострочена заборгованість за кредитом; 3160,68 грн заборгованість за процентами в тому числі: 2292,91 грн – заборгованість зва прострочення процентів; 2140,72 грн – заборгованість за пенею та/або штрафами.
20 вересня 2019 року було укладено договір № 114/2-19-F відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/1078/82/0127057 від 05 квітня 2018 року.
Як вбачається з вказаного Договору, предметом Договору є отримання ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників АТ «Райффайзен Банк» (п. 2.1-п.2.3). 
Відповідно до п. 2.4 Договору внаслідок передачі прав вимоги, новий кредитор замінює первісного кредитора у кредитних договорах та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань.
З платіжного доручення № 2 від 20 вересня 2019 року вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило на користь АТ «Райффайзен Банк» 1265820,00 грн згідно договору № 114/2-19-F від 20 вересня 2019 року.
Згідно з витягу з реєстру боржників від 26 червня 2019 року до договору відступлення прав вимоги № 114/2-19-F від 20 вересня 2019 року АТ «Райфайзен Банк» відступив ТОВ «Вердикт-Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/1078/82/0127057 від 05 квітня 2018 року на загальну суму заборгованості, яка складає 50169,65 грн (за порядковим №839). 
10 січня 2023 року було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/1078/82/0127057 від 05 квітня 2018 року.
З акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28 лютого 2023 року вбачається, що між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення зобов`язань, в тому числі за договором № 10-01/2023.
Згідно акту прийму – передачі реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», відповідно до якої за реєстром боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором №014/1078/82/0127057 від 05 квітня 2018 року (порядковий номер вимоги в реєстрі №29496) на загальну суму 50169,65 грн.
Заборгованість відповідача за користування кредитом за Договором №014/1078/82/0127057 від 05 квітня 2018 року, як зазначає позивач, станом на день формування позовної заяви становить 50169,65 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) – 16406,40 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 23003,02 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 8696,69 грн; заборгованість за пенею та/або штрафами – 2063,54 грн; заборгованість за комісіями – 0,00 грн; інфляційні збитки – 0,00 грн; нараховані 3% річних – 0,00 грн.
Отже, доводи відповідача ОСОБА_1 , що пропуску позивачем строків позовної давності не знаходять свого підтвердження за вищеописаними доказами, оскільки умови кредитування йому були відомі та він їх погодив шляхом проставлення власного підпису.
Суд, не погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем були нараховані проценти понад строки кредитування та дещо завищені, оскільки дане твердження спростовується розрахунками заборгованості боржника – ОСОБА_2 , які укладалися між первісним кредитором та ТОВ «Вердикт Капітал», який здійснив нарахування відсотків у межах строку дії кредитного договору. ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заявляє позовні вимоги за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги, і самостійно нарахувань не здійснювало.
Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не спростовано факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора АТ «Райффайзен Банк» до ТОВ «Вердикт Капітал» та згодом до позивача ТОВ «Коллект Центр» за договором № 014/1078/82/0127057 від 05 квітня 2018 року.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
За змістом п. 4 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи, до позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги за кредитним договором № 014/1078/82/0127057 від 05 квітня 2018 року (первісний кредитор АТ «Райффайзен Банк») за відповідним договором факторингу.
Надання позивачем витягу з реєстру боржників до договорів факторингу в сукупності з копіями таких договорів є достатніми доказами набуття позивачем прав вимоги за кредитним договором, укладеними між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 .
Вищезазначені договір факторингу та відступлення права вимоги ні в цілому, а ні в будь-якій із його частин, не оспорювався та не визнані недійсними. Будь-яких доказів на спростування достатності обсягу набутих позивачем прав вимоги за кредитним договором до відповідача суду не надано.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок також зроблено Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61-10389св21 від 23 лютого 2022 року, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039св21 від 19 січня 2022 року, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14 липня 2021 року.
Оскільки, позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на підставі договору факторингу та про відступлення (купівлю - продаж) прав вимоги набуло право вимоги за кредитним договором, укладеним між первісним кредитодавцем та ОСОБА_1 , то у нього, як у нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договорами платежів у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 кредитні кошти отримав, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав, тобто кредитні кошти не повернув.
Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість ОСОБА_1 складає: 50169,65 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) – 16406,40 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 23003,02 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 8696,69 грн; заборгованість за пенею та/або штрафами – 2063,54 грн; заборгованість за комісіями – 0,00 грн; інфляційні збитки – 0,00 грн; нараховані 3% річних – 0,00 грн.
Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем суду не надано.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 48106,11 грн, яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) – 16406,40 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 23003,02 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 8696,69 грн, оскільки дані вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення заборгованість за пені та/або штрафу у розмірі 2063,54 грн, суд зазначає наступне.
Так, ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, заявляючи зазначену вимогу, позивачем не враховано положення пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, чинного у періоди з 20 березня 2019 року по 23 лютого 2022 року та з 25 листопада 2020 року по 23 лютого 2022 року, відповідно до якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Постановою КМУ від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928).
Таким чином, наслідки невиконання цивільно-правових зобов`язань за договорами позики змінились. Зокрема, боржники за такими договорами звільняються від оплати штрафу, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що неустойка та інші платежі, як захід відповідальності, за період включно із 12 березня 2020 року і на період дії карантину та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (на відміну від мораторію, який передбачає лише відстрочення).
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені 2063,54 грн є необґрунтованими та не відповідають приписам Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які були зазначені по тексту, тому задоволенню не підлягають.
Стосовно строків позовної давності суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України).
Відповідно до п. 10.6 кредитного договору №014/0341/82/0089979 від 28 листопада 2013 року, до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням Договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у сімдесят років.
Таким чином, позивачем не пропущено строки позовної давності, оскільки сторонами кредитного договору було збільшено позовну давність до 70 років, про що укладено договір у письмовій формі.
З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо доказів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за кредитним договором, відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, допустив прострочення платежів та не подав суду жодних доказів, які б спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 48106,11 гривень.
Представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача 16000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених ТОВ «Коллект центр» витрат на правничу допомогу представник позивача долучив до матеріалів справи: копію договору № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року про надання правової допомоги між ТОВ «Коллект центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №1224 від 01 січня 2026 року, витяг з акту № 18 про надання юридичної допомоги від 30 січня 2026 року, згідно з яким загальна вартість наданих адвокатським об`єднанням послуг становить 16000,00 грн.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 5.44 постанови від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Суд враховує, що представником позивача не додано до матеріалів справи доказу оплати послуг за надання правничої допомоги у сумі 16000,00 грн. саме у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Враховуючи викладене, оскільки позивачем не надано доказів здійснення ним оплати адвокату за надані ним послуги по даній справі, а також те, що справа є малозначною, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у таких справах є майже типовими та фактично шаблонними, а обсяг наданих доказів є невеликим, доказів понесення канцелярських витрат суду не надано, а тому суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу до 5000,00 грн.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем ТОВ «Коллект Центр» при подачі позову сплачено 2662,40 грн. судового збору, що підтверджено платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 0604960039 від 29 січня 2026 року.
Позов його задоволено частково, тому судовий збір підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2552,89 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, 258-259, 263-264, 265, 268, 280-289, 354 ЦПК України; ст.ст. 1, 3, 16, 509, 512, 526, 530, 610-612, 625, 626, 628, 629, 638, 639, 1054 ЦК України, -
у х в а л и в:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» суму заборгованості за кредитним договором №014/1078/82/0127057 від 05 квітня 2018 року в розмірі 48106 (сорок всім тисяч сто шість) гривень 11 (одинадцять) копійок, яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 16406,40 грн (шістнадцять тисяч чотириста шість) гривень 40 копійок; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 23003,02 грн (двадцять три тисячі три) гривні 02 копійки; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 8696,69 грн (вісім тисяч шістсот дев`яносто шість) гривень 69 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2552,89 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят дві) гривні 89 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Решту позовних вимог лишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Інформація про учасників справи:
Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження 01133, м. Київ вул. Мечнікова, буд.3, офіс.306.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлено 14 травня 2026 року. 

Суддя К. Ю. Рязанова