Справа № 309/3259/25
Провадження № 2/309/1186/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я.В.
за участю секретаря : Калинич Н.С.
представника позивача Грицак Я.В.
відповідача ОСОБА_1 
відповідача ОСОБА_2 
представника відповідачів ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Хуст , цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про захист честі, гідності та ділової репутації

В С Т А Н О В И В:

09.09.2025 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про захист честі, гідності та ділової репутації. 
Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач проживає як внутрішньо переміщена особа в місці тимчасового проживання для внутрішньо переміщених осіб за адресою: АДРЕСА_1 та займає посаду завідувача сектору “Олександрівське бюро правничої допомоги” Краматорського відділу надання безоплатної правничої допомоги Східного управління надання безоплатної правничої допомоги Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. 09.05.2025 та 24.06.2025, 01.08.2025 року Вишківською селищною радою під реєстраційними номерами 02-35/263, 356, 02-35/336 відповідно були зареєстровані колективні скарги від мешканців МТП для ВПО стосовно позивача та членів її сім`ї. 11.08.2025 року Координаційним центром з надання правничої допомоги була зареєстрована “Скарга на дії юристки системи безоплатної правової допомоги”. Зазначає, що інформація щодо неї є недостовірною оскільки не відповідає дійсності, була поширена відповідачами вищому керівництву установи, в якій працює позивач та керівництву селищної ради громади, в якій проживає її родина, порушує немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. 
Покликаючись на викладене, позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_4 на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, що викладена в скарзі надісланій на адресу Координаційного центру з надання безоплатної правничої допомоги 07.08.2025 року наступного змісту: «Протягом тривалого час ця особа - ОСОБА_4 , яка є завідувачем сектору “Олександрівське бюро правничої допомоги”, і яка разом із своєю матір`ю - ОСОБА_13 , систематично порушує норми співжиття, правила внутрішнього розпорядку МТП, а також морально-етичні норми, які повинні бути притаманними фахівцеві у сфері права. Зокрема: створюють регулярні словесні конфлікти з мешканцями МТП; висловлюють погрози в бік мешканців; поширюють завідомо недостовірну інформацію про інших мешканців МТП, що може містити ознаки наклепу (ст.8 Закону України “Про захист персональних даних”, ст.297 Цивільного кодексу України) та є грубим порушенням моральноетичних норм, яких повинен дотримуватися юрист; систематично порушують санітарно-гігієнічні правила проживання - не прибирають та чинять перешкоди прибиранню іншими особами; здійснюють несанкціоновану відео та фото фіксацію мешканців та їхніх дітей без їхньої згоди; демонструють непристойну поведінку у присутності дітей віком від 5 до 17 років, зокрема пересуваються спільними приміщеннями в рушниках після душу, внаслідок чого щонайменше один з підлітків став свідком неприпустимих інтимних моментів; внаслідок їхніх дій одна з мешканок зазнала сильного стресу, що спричинило виклик екстренної медичної допомоги»; Визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_4 на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, що викладена в скарзі надісланій на адресу Вишківської селищної ради 09.05.2025 року наступного змісту: “ ОСОБА_13 та ОСОБА_4 протягом тривалого часу: ігнорують затверджений графік чергувань по поверху; відмовляються брати участь у прибиранні приміщень спільного користування”; Визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_4 на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, що викладена в скарзі надісланій на адресу Вишківської селищної ради від 23.06.2025 року наступного змісту: “ ОСОБА_13 та ОСОБА_4 систематично порушують обов`язки, відмовляються брати участь у прибиранні, передбаченому графіком, впродовж довгого часу викручують загальну душову лійку зі шлангом у спільній душовій кімнаті, прикручуючи натомість свою власну, псують плитку в декількох місцях в тій же душовій”; Визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_4 на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, що викладена в скарзі надісланій на адресу Вишківської селищної ради від 01.08.2025 року наступного змісту: “ ОСОБА_13 та ОСОБА_4 : не дають спокійного життя співмешканцям, фотографують систематично під час плетіння сітки для ЗСУ виробників та присутніх дітей, що грають в холі; погрожують та постійно здійснюють морально-психологічний тиск на всіх мешканців, ображають, обзивають, проклинають та в неприпустимому тоні звертаються до людей, диктуючи свої умови, порушують правила внутрішнього розпорядку, ходять напівоголені (виходять напівоголені з душової обгорнуті рушником), проходять повз хлопців віком від 7 до 17 років, які знаходяться в холі, розповсюджують неправдиву інформацію про мешканців, яка завдає морально-психологічної шкоди здоров`ю”.Просить зобов`язати Відповідачів спростувати поширену відносно ОСОБА_4 недостовірну інформацію, шляхом направлення листа на адресу Вишківської селищної ради та Координаційного центру з надання безоплатної правничої допомоги протягом 15 календарних днів після набрання судовим рішення в даній справі законної сили.
Ухвалою Хустського районного суду від 25 .09.2025 року. відкрито провадження даній справі з порядку загального позовного провадження, та роз`яснено право відповідачів подати відзив на позовну заяву.
На виконання ухвали суду 29.10.2025 р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 
У відзиві на позов представник відповідачів, ОСОБА_3 , просить відмовити у його задоволенні. Зазначає, що 29.07.2024 року жителькою МТП ОСОБА_8 (Відповідач №5) подано заяву до Хустського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області про вчинення адміністративного порушення ОСОБА_14 та ОСОБА_4 в частині висловлення нецензурними словами на адресу громадянки ОСОБА_8 , яку зареєстровано за №6417. За результати розгляду даної заяви було встановлено, що в діях громадянки ОСОБА_13 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП та направлено матеріали до суду. ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилася та подала заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, вину визнає повністю. Винність ОСОБА_13 у вчиненні дрібного хуліганства підтверджено протоколом серії ВАД №543727 від 20.08.2024 року, поясненнями ОСОБА_7 (Відповідач №4), ОСОБА_5 (Відповідач №2), ОСОБА_13 , заявою та поясненнями ОСОБА_8 .
Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 27.08.2024 року по справі №309/4089/24 визнано винною ОСОБА_13 у вчиненні адміністративному правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено не неї стягнення у виді штрафу в сумі 51 гривня.
30.07.2024 року ОСОБА_12 (Відповідач №10) подано скаргу до Вишківської селищної ради на предмет того, що ОСОБА_13 здійснила дії, які полягали в образі її малолітнього сина ОСОБА_15 (2012 р.н.), шляхом порушення правил недоторканості та використання нецензурних слів і образ з приводу ведення гри в м`яч на спільному коридорі та звинуватила бабу дитини – ОСОБА_11 (Відповідач №10) в зловживанні алкоголем та неналежним вихованням за онуком. 
Вказана заява була зареєстрована 12.08.2024 року №02-35/472. 30.07.2024 року від мешканців МТП до Вишківської селищної ради подано колективну скаргу на ОСОБА_14 та ОСОБА_4 щодо порушення правил проживання та чергування з підтримкою чистоти і порядку в житлових і допоміжних приміщеннях, встановлених в МТП, а саме недотримання графіку чергувань та порушення права рівності між всіма жителями МТП. Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.07.2024 року, поданої ОСОБА_2 (Відповідач №6), Позивач здійснила фото-відео фіксацію її дитини в коридорі МТП без отримання на це відповідного дозволу, чим порушила право на приватне життя та простір. Також гр. ОСОБА_9 (Відповідач №7) було подано скаргу про незаконне ведення фото/відеозйомки в місцях загального користування МТП, всупереч численним зауваженням батьків дітей та інших жителів. Згідно заяв від 16.07.2025 року та від 30.07.2025 року, поданих ОСОБА_11 до правоохоронних органів з боку Позивачки мали місце звинувачення у вчинення крадіжки ОСОБА_7 (Відповідач №4), що принизило честь та гідність вказаних осіб. Окрім того, такі висловлювання мали місце при всіх жителях МТП, що завдало в свою чергу душевних страждань та моральних переживань. Про вищенаведене також складно протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення а іншу дію від 17.07.2025 року №12262. Також згідно рапорту від 02.08.2025 року №12731, 02.08.2025 року ОСОБА_8 подано заяву про словесні образи з боку ОСОБА_13 та ОСОБА_4 .
Покликається на те, що Позивачкою не надано жодного доказу, який спростовує те, що інформація наведена мешканцями МТП є недостовірною та порушує право на повагу до її честі, гідності та ділової репутації, оскільки наведені в скарзі факти та документи, а саме заяви до правоохоронних органів та письмові скарги Відповідачів є належним чином обґрунтовані. Вказує й на те, що окрім загальноприйнятих правил етичного кодексу, які є фундаментом життєдіяльності громадського суспільства та, яких повинні дотримуватися особи задля не порушення громадського порядку, приватного життя осіб, права на повагу до членів суспільства.
03.11.2025 року Позивачкою подано через «Електронний суд» відповідь на відзив в дійсній справі та зазначено, що представник Відповідачів не може визначити чи Відповідачами були наведені фактичні дані (у скаргах в поліцію, селищну раду та Координаційний центр з надання безоплатної правничої допомоги) чи це тільки оціночні судження та критика публічної фігури. Вказує, що всюди по тексту представник зазначає про вчинення неправомірних дій (словесні образи, незаконна фото-відеозйомка мешканців МТП та їхніх дітей, псування майна, звинувачення, поширення неправдивих відомостей, порушення Правил, що підкріплено наданими ним документами). Таким чином, самі Відповідачі наполягають на тому, що були вчинені дії, відбулись певні факти у певні проміжки часу, просять на підставі цих фактів переселити родину з маленькими дітьми, притягнути до дисциплінарної відповідальності Позивачку. Натомість критика дій публічної особи стосується оцінки здійснення нею публічних професійних обов`язків, які не стосуються викладених у скаргах фактів і дій Позивача та членів її сім`ї. Таким чином, наведені представником Відповідачок твердження не мають під собою жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів. Через це мають бути відхилені.
В судове засідання позивач, ОСОБА_4 , не з`явилися, подала заяву про розгляд справи без її участі за участі її представника. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_16 , позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. 
Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилися. В судове засідання прибув їх представник, адвокат Жупан А.Ю., який не заперечив про проведення розгляду справи без їх участі.
В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_3 та відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом не погодились та просили відмовити в задоволенні такого в повному обсязі.
Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
За змістом частин першої та другої статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина третя статті 34 Конституції України).
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.
Беручи до уваги зазначені конституційні положення, під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації суди повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
У статті 201 ЦК України встановлено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканність ділової репутації.
Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей під час виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (абзац третій частини шостої статті 277 ЦК України).
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18(провадження № 12-110гс19)).
Інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (стаття 1 Закону України «Про інформацію»).
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання її з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі «Інтернет» чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є демонстрація у громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Зазначене узгоджується із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 грудня 2021 року у справі № 905/902/20 (провадження № 12-52гс21 пункт 6.18).
Одним з основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Врахуванню підлягає зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, щодо якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
Таким чином, необхідно відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образ, однак у цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів із використанням мовностилістичних засобів.
Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.
Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.
Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 757/39521/20 (провадження № 61-15064св21).
Отже, за змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
Відповідні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 05 травня 2026 року у справі № 201/11217/23.
У ч. 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Отже, у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте якщо в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.02.2021 у справі № 487/6565/16-ц, надана відповідачем правоохоронним органам інформація, що містить певні відомості про позивача, повідомлені не з метою поширення негативної інформації про неї, а з метою перевірки цієї інформації уповноваженими на це законом посадовими особами в установленому законом порядку, не є поширенням недостовірної інформації щодо позивачки у розумінні статті 277 ЦК України. У разі ненадання позивачем доказів того, що метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації, відсутні підстави для спростування такої інформації.
Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян»).
Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи (ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян»).
Відповідно до п. 16 абз. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 р. суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
Відповідно до абз. 5 п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 у справі за конституційним зверненням про офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 7 ЦК Української PCP звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.
Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, зокрема, мережі Інтернет викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, форумах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Lingens v. Austria» Суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе».
Таким чином, згідно зі ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).
Так, підставою для звернення позивачки до суду з указаним позовом стало подання Відповідачами 09.05.2025 , 24.06.2025 та 01.08.2025 року до Вишківської селищної ради та відповідна їх реєстрація під реєстраційними номерами 02-35/263, 356, 02-35/336 колективних скарг та 11.08.2025 року до Координаційного центру з надання правничої допомоги “Скарга на дії юристки системи безоплатної правової допомоги”, в яких зазначалася інформація, яка на думку позивачки є недостовірною, порушує її права на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації.
Разом з цим суд ураховує, що у відзиві на позовну заяву відповідачі наголошували на тому, що подання ними вказаних скарг до правоохоронних, органів місцевого самоврядування, місця роботи зумовлено недотриманням позивачкою правил проживання в МТП.
Стаття 7 Закону України «Про звернення громадян» містить заборону відмови у прийнятті та розгляді звернення, а статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено обов`язок органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб в межах своїх повноважень об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Звернення (листи) громадян та юридичних осіб до компетентного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.
Особа не може бути притягнута до цивільно-правової відповідальності за реалізацію права на звернення до компетентних органів.
У зв`язку з цим суд не досліджує повно та всебічно характер інформації, викладеної в скаргах відповідачів, та не здійснює оцінку її достовірності.
З огляду на вищевказане суд погоджується з доводами відповідачів, що їх звернення до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування та за місцем роботи позивачки, щодо неправомірних, на їх думку, дій останньої є реалізацією права на звернення відповідно до ст. 40 Конституції України та Закону України "Про звернення громадян", що саме по собі не може вважатись поширенням недостовірної інформації.
Окрім того, як встановлено судом на час виникнення спірних правовідносин (09.05.2025) позивачка займала посаду завідувача сектору «Олександрівське бюро правничої допомоги» Краматорського відділу надання безоплатної правничої допомоги Східного управління надання безоплатної правничої допомоги Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, 
Відповідно до пункту 2 Положення про Координаційний центр з надання правничої допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 червня 2012 р. № 504 (далі – Положення), координаційний центр є державною установою і належить до сфери управління Мін`юсту.
Згідно п. 6 та п.8 Положення, майно Координаційного центру утворюється за рахунок: 1) майна, переданого йому в установленому порядку Мін`юстом, а також підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності; 2) коштів державного бюджету, що виділяються для забезпечення його діяльності; 3) коштів, що надходять відповідно до укладених цивільно-правових договорів; 4) майна та коштів, що надходять у рамках проектів та програм міжнародної технічної допомоги. Майно та кошти Координаційного центру спрямовуються на забезпечення виконання покладених на нього завдань і покриття витрат, пов`язаних з провадженням його діяльності.
Відповідно до п.13. Правил етичної поведінки працівників системи надання безоплатної правової допомоги, затверджених наказом Координаційного центру з надання правової допомоги 29.03.2019 № 40, Працівники системи надання БПД у позаробочий час зобов`язані утримуватись від: діяльності, яка може негативно вплинути на виконання ними посадових обов`язків або викликати сумнів в їх незалежності та об`єктивності; висловлювань та дій, що принижують честь та гідність фізичної особи, завдають шкоди діловій репутації фізичної або юридичної особи; дій, які можуть підірвати довіру та зашкодити авторитету системи надання БПД в суспільстві.
Застосовуючи положення с. 10 Конвенції у рішеннях «Газета «Україна-центр» проти України», «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.
У Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
Відповідно, посадова особа координаційного центру з надання правничої допомоги, з огляду на його організаційно-правову форму, джерела фінансування, наявність застережень щодо етичної поведінки працівників системи надання безоплатної правової допомоги у позаробочий час – повинна бути готовою до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо. Межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.
Висловлювання оціночних суджень, переконань, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а особи, які є публічними фігурами, мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №761/33563/20, від 09 серпня 2023 року у справі № 351/2587/17.
Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як зазначено у ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з цим з правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Під час судового розгляду не доведено факту поширення відповідачами інформації, яка на думку позивачки, є такою, що принижує її честь та гідність. Доказів, які б підтверджували факт розголошення наведеної у скаргах інформації, зокрема, її розповсюдження, передачу серед широкого кола людей, позивачкою не надано.
Будь-яких інших належних та достатніх доказів на підтвердження поширення відповідачами інформації, що порушує права позивачки на повагу до гідності, честі та ділової репутації, викладеної у скаргах, поданими відповідачами до Вишківської селищної ради та Координаційного центру з надання безоплатної правничої допомоги матеріали справи не містять, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 76-81,141, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Повний текст рішення виготовлений 18 травня 2026 р.  

Суддя Хустського 
районного суду:  Орос Я.В.