Номер провадження: 22-ц/813/1368/26 
Справа № 518/790/25
Головуючий у першій інстанції Гуржій А. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря: Зейналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «ГСП» у справі за заявою представника Приватного підприємства «ГСП» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «ГСП», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, припинення права оренди, стягнення заборгованості за користування земельною ділянкою, на ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Гуржій А.В. 26 вересня 2025 року у с-щі Ширяєве Одеської області, –

встановила:

У серпні 2025 року до Ширяївського районного суду Одеської області надійшла заява представника відповідача ПП «ГСП» про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ПП «ГСП», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, припинення права оренди, стягнення заборгованості за користування земельною ділянкою.
В обґрунтування заяви представник відповідача посилався на те що, позивач, звернувшись до суду із даним позовом, створив відповідачу ПП «ГСП» умови, які змусили його звернутись до адвоката за професійною правничою допомогою з метою захисту своїх інтересів в суді та викликали необхідність укладення нею договору про надання правничої допомоги, в зв`язку з чим вона понесла витрати на професійну правничу допомогу. Дії позивача щодо витребування доказів у ПП «ГСП», змусило витрачати робочий час співробітників Підприємства не на виконання свої службових обов`язків, а на реагування на дії позивача та виконання ухвали суду про витребування документів. Подальше подання до суду заяви про залишення позову без розгляду свідчить, що позивач вийшов за межі дійсного змісту свого права та вчинив необґрунтовані дії, чим порушив охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору, який має на меті забезпечення збереження майнових прав та інтересів сторони, яка потерпає від фінансових збитків, при цьому забезпечуючи право на стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача у передбачуваних законом випадках.
На підставі викладеного, представник ПП «ГСП» просив суд ухвалити додаткове судове рішення про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ПП «ГСП» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 24637,79 грн. 
Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 26 вересня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача ПП «ГСП» про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу було відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ПП «ГСП» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що сторона позивача зловживала процесуальними правами, оскільки подала до суду три позовні заяви, що стосуються різних земельних ділянок та різних договорів оренди замість одного; заявляла клопотання про зміну предмета позову, в якій позивач намагався змінити підстави та предмет позову одночасно; подала клопотання про залишення позову без розгляду, та в подальшому, після залишення судом усіх трьох позовів без розгляду, знову звернулася до суду з позовами. На підставі викладеного, на думку відповідача, існують підстави для ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу.
Сторони про розгляд справи на 03 березня 2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ПП «ГСП» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 02 травня 2025 року до Ширяївського районного суду Одеської області надійшов позов ОСОБА_1 до ПП «ГСП», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, припинення права оренди, стягнення заборгованості за користування земельною ділянкою.
04 серпня 2025 року до Ширяївського районного суду Одеської області надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 15 серпня 2025 року заяву представника позивача було задоволено, та позовну заяву ОСОБА_1 до ПП «ГСП», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, припинення права оренди, стягнення заборгованості за користування земельною ділянкою - залишено без розгляду.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Залишення позовної заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.
Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Частиною 6 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 цього Кодексу.
При цьому, згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Частинами 1 та 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що саме по собі звернення з позовом до суду та подання заяви про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених ним судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
За змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 751/10961/16.
Верховним Судом у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 зазначено, що з системного тлумачення положень ч. 5, 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Під зловживанням процесуальними правами розуміється особлива форма цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.
За змістом ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Згідно з роз`ясненнями п. 38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відтак, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Як правильно зазначено судом першої інстанції, у даному випадку представник відповідача не довів фактів зловживання процесуальними правами зі сторони позивача, суд не застосовував до позивача будь-яких заходів у зв`язку із зловживанням правами та позовну заяву залишив без розгляду за заявою позивача, а не через зловживання процесуальними правами.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із доводами суду про відсутність правових підстав для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення заявника до суду за захистом порушеного права не може свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.
Доводи апеляційної скарги представника ПП «ГСП» про те, що сторона позивача зловживала процесуальними правами, оскільки подала до суду три позовні заяви, що стосуються різних земельних ділянок та різних договорів оренди замість одного; заявляла клопотання про зміну предмета позову, в якій позивач намагався змінити підстави та предмет позову одночасно; подала клопотання про залишення позову без розгляду, та в подальшому, після залишення судом усіх трьох позовів без розгляду, знову звернулася до суду з позовами, - колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказані дії позивача є її диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством, яке не містить обмежень щодо кількості поданих позовних заяв, а також щодо подачі клопотань про зміну предмета позову та залишення позову без розгляду.
Відтак, вказані процесуальні дії позивача при зверненні до суду та у ході розгляду справи передбачені законодавством, у зв`язку із чим не можуть бути визнані судом апеляційної інстанції необґрунтованими та/або умисними, що свідчить про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_1 діяла недобросовісно та зловживала своїми правами. 
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 26 вересня 2025 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.  
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу  представника Приватного підприємства «ГСП» – залишити без задоволення.
Ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 26 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 14 травня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе