н\п 2/490/18/2026 Справа № 490/47/26

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2026 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Романовій К.Т. , за участі відповідачки та її представника адвокатки Царик Р.М., позивачки та її представника адвокатки Бартощук В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Приватний нотаріус Савченко Ігор Миколайович про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, - 
В С Т А Н О В И В:
02.01.2026 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва із вказаним позовом, в якому просила визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном в 3 (три) місяці. 
В обгрунтування позову посилається на те, що її бабуся ОСОБА_3 і її батько ОСОБА_4 проживали спільно. Вони вели єдине домогосподарство, мали спільний побут, харчування та витрати. ОСОБА_4 через похилий вік та погіршений стан здоров`я матері щоденно здійснював за нею догляд. Ці обставини були добре відомі ОСОБА_1 , оскільки вона постійно підтримувала із ними теплі родинні та довірливі відносини, турбувалася про їхній стан, приїздила за можливості, допомагала в побутових питаннях і мала тісний емоційний зв`язок з обома. Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (донька ОСОБА_3 , сестра ОСОБА_4 та тітка позивачки у встановлений ст. 1270 ЦК України 6-ти місячний строк звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Савченко I.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері - ОСОБА_3 . На підставі чого відкрито спадкову справу № 58/2021. 
ОСОБА_1 також у 2024 році звернулася до Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Савченка Ігоря Миколайовича для вступу у спадщину за законом, однак їй було повідомлено про те, що подання окремої заяви про вступ у спадщину не є необхідним, з огляду на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України - оскільки ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_3 була прописаною з нею в одній квартирі. Врахувавши ці дані, нотаріус дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 автоматично прийняла спадщину по праву представлення (частку спадщини, яка належала б батьку ОСОБА_1 ), який на момент смерті постійно проживав та був зареєстрованим в одній квартирі з ОСОБА_3 . Викладені обставини випливають також із змісту листа приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Савченка І.М. від 05.09.2025 №87/02 14. 
Таким чином, ОСОБА_1 не подавала окремої заяви про прийняття спадщини, вважаючи, що така заява не потрібна, а спадщина вже прийнята в силу закону. У подальшому заявниці стало відомо про те, що її тітка, ОСОБА_2 , також подала заяву про вступ у спадщину після померлої ОСОБА_3 . Крім того, заявниця з`ясувала про те, що ОСОБА_2 подано до Центрального районного суду м. Миколаєва позовну заяву від 10.10.2025 про встановлення факту не проживання Позивачки разом із бабусею на час відкриття спадщини та визнання її такою, що не прийняла спадщину . До цього моменту ОСОБА_1 вважала, що її спадкові права оформлені належним чином, що жодних проблем немає, і що вона є спадкоємицею після смерті батька та бабусі.
Крім того, необхідно зазначити, що на момент смерті бабусі та батька ОСОБА_1 перебувала у вкрай складних життєвих обставинах, оскільки вона на той час народила дитину, перебувала у післяпологовому стані, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . В цей же період, незадовго до смерті батька, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла рідна сестра заявниці, ОСОБА_5 , що завдало заявниці тяжкої емоційної травми. Викладені обставини підтверджуються документами щодо народження та смерті сестри, а також копією паспорта батька заявниці, в якому зазначені дані обох доньок. Крім того, після смерті сестри ОСОБА_1 фактично залишилася не лише з власною новонародженою дитиною, але й узяла на себе опіку над дитиною покійної сестри ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 781 від 09 вересня 2020 року. Це значно збільшило її життєве навантаження, а також не дозволяло їй займатися оформленням спадкових процедур у м. Миколаєві. 
Всі вищевказані життєві обставини суттєво ускладнювали і так важкий морально психологічний стан ОСОБА_1 , що унеможливлювало будь-яку діяльність, пов`язану з пошуком істини по прийняттю спадщини, оскільки як вказувалось вище, ОСОБА_1 вважала, що прийняла спадщину за законом, а тому була впевнена в тому, що її законні права та інтереси не порушені. Окрім іншого, заявниця з 2022 року проживала та наразі проживає у АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 15.11.2022 №1308-5002323876 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Через збройну агресію російської федерації проти України, тривале проживання у м. Львові, складний сімейний стан та погіршення здоров`я ОСОБА_1 не могла регулярно відвідувати нотаріуса у м. Миколаєві, не знала про спір щодо даних у спадковій справі та не усвідомлювала юридичних наслідків своєї формальної реєстрації за адресою спадкодавця.
За загальним правилом спадкування за законом, батько позивачки був би спадкоємцем першої черги і успадкував би відповідну частку майна, у тому числі квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Однак його смерть до моменту відкриття спадщини унеможливила пряме спадкування. Саме в цій ситуації набирає чинності правило статті 1266 ЦК України: якщо спадкоємець помирає раніше спадкодавця, його спадкові права переходять до його дітей – тобто до онуків спадкодавця. В даному випадку такою особою є ОСОБА_1 , яка є рідною донькою померлого ОСОБА_4 та прямою онукою спадкодавиці, ОСОБА_3 . Отже, ОСОБА_1 набуває статус спадкоємиці за правом представлення, а обсяг її спадкових прав дорівнює тій частці, яка належала б її батькові, якби він був живим на момент відкриття спадщини. Викладені вище обставини зумовлюють необхідність в поновленні ОСОБА_1 строку для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини по праву представлення.
26.01.2026 року до суду надано відзив на позов, в якому просить відповідачка відмовити у задоволенні позову.Так, зі змісту позовної заяви поданої у цій справі та надані позивачкою докази дають всі підстави вважати, що Позивачка визнає той факт, що була лише зареєстрована у квартирі спадкодавиці, однак спільно із нею ніколи не проживала, підтвердила факт проживання на момент смерті спадкодавиці за іншою адресою. Відтак законних підстав вважати позивачку такою, що прийняла спадщину, на підставі частини 3 статті 1268 ЦК України, як такої що проживала разом із спадкодавицею на момент смерті останньої немає.
Так, із матеріалів доданих до позовної заяви вбачається, що спадщина після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , була відкрита 04.07.2021 року, тобто шести місячний строк на прийняття спадщини встановлений приписами закінчився 04.01.2022 року, активні дії щодо вступу у спадщину, як стверджує у позовній заяві сама Позивачка, а саме звернення до приватного нотаріуса Савченко І.М. почала вчиняти тільки у 2024 році, тобто майже через два роки року після закінчення передбаченого законом строку і в чому саме полягали дії позивача щодо вступу у спадщину із тексту позову не зрозуміло і доказів цьому ніяких не надано. Окрім того, посилання Позивачки на складні життєві обставини не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки смерть сестри, взяття під опіку її дитини та народження власної дитини, це події які стались в житті Позивачки задовго до відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Перебування позивачки у важкому морально психологічному стані чи ускладненому післяпологовому стані у шестимісячний період передбачений законом для подачі заяви на вступ у спадщину повинен підтверджуватися відповідними висновками профільних спеціалістів (лікарів) за формою передбаченою законодавством, однак таких висновків останньою разом з позовною заявою до суду надано не було. Окрім того, переїзд до міста Львова стався вже наприкінці 2022 року, дану обставину позивачка підтверджує довідкою від 15.11.2022 №1308-5002323876 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, тобто вже після сплину 6- ти місячного строку передбаченого законодавством для подачі заяви про вступ у спадщину. Важливо зауважити, шо можлива подальша мотивація поважності причин пропуску, таких як відсутність транспортного сполучення між містами Львів та Миколаїв, велика відстань між містами, відсутність грошей на дорогу, чи будь що інше не мають в даному випадку жодного значення, оскільки вищевказаний 6-ти місячний строк закінчився ще до початку повномасштабного вторгнення, а позивачка у цей період перебувала у місті Миколаєві, тобто за місцем відкриття спадщини, що слідує із тексту самої позовної заяви. Крім того, посилання позивачки на те, що вона за обставин, які склались в її житті не могла регулярно відвідувати нотаріуса, також є безпідставними, оскільки для вступу у спадщину жодним нормативним актом, який регулює дані правовідносини не встановлено якоїсь частої періодичності відвідування нотаріуса, щодня, раз на неділю, чи раз на місяць. 
Так діючим законодавством лише передбачено подання заяви про вступ у спадщину спадкоємцями, які бажають її прийняти у 6 – ти місячний строк, при цьому закон не забороняє подання такої заяви, як засобами поштового зв`язку так і електронною поштою. В свою чергу строки на отримання свідоцтва про право на спадщину, взагалі жодним нормативним актом не обмежені. Тобто регулярних відвідин нотаріуса за місцем відкриття спадщини здійснювати не потрібно, тому таке твердження позивачки суперечить як вимогам закону так і здоровому глузду. Окрім того з позовної заяви вбачається, що позивачка, почала здійснювати активні дії щодо вступу у спадщину, такі як звернення до нотаріуса, лише у 2024 році, майже через два роки після закінчення вищезазначеного 6 – ти місячного строку та лише на початку 2026 року звернулась до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання до нотаріальних органів про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , що свідчить лише про її недбалість. 
З огляду на обставини викладені у позовній заяві, а також на усталену практику у цій категорії справ Верховного Суду, можна зробити висновок, що факт усвідомлення позивачкою її права на спадкування за законом як спадкоємиці за правом представлення поряд із незнанням порядку та строків спадкування встановлених законом, посилання на події, які відбувались у її житті до відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , або вже після закінчення 6- ти місячного строку за умови невжиття нею жодних активних дій щодо прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить як про виникнення в неї об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.
Отже, зазначені позивачкою причини не є об`єктивними та непереборними перешкодами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Враховуючи тривалість пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини, а також, беручи до уваги відсутність доказів щодо поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини вважаємо, що позивач не довела існування об`єктивних перешкод для прийняття спадщини, а отже, не довела, що пропуск строку для прийняття спадщини відбувся з поважних причин, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 134, 139 ЦПК України, повідомили, що попередня (орієнтовна) сума судових витрат Відповідачки, яку вона очікує понести в зв`язку із розглядом справи, і яка складається наразі із витрат на правничу допомогу та визначається у розмірі 21 750, 00 грн та окремо витрати за представництво інтересів відповідачки у судовому засіданні у сумі 2000 грн за кожне засідання, планується участь Адвоката мінімум у двох судових засіданнях. Загальна сума наразі понесених судових витрат складає 25 750,00 грн. та складається (наразі) з наступних надаваних послуг / правничої допомоги: ознайомлення із матеріалами справи; формування правової позиції; надання правової інформації (консультації) Адвокатом, підготовка та подання відзиву на позовну заяву; участь у судових засіданнях. Остаточний розрахунок та докази понесених витрат відповідачем буде наданий в порядку та строки, передбачені цивільним процесуальним законодавством України після прийняття рішення по суті справи.
02.02.2026 року від представника позивачки адвокатки Бартощук В.О, надійшла відповідь на відзив, в якій повідомляє суд, що позивачка не погоджується з аргументами, наведеними представницею відповідачки у відзиві на позовну заяву, та вважає їх необґрунтованими та безпідставними, тому просить суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
Зазначає, що ОСОБА_1 набуває статус спадкоємиці за правом представлення, а обсяг її спадкових прав дорівнює тій частці, яка належала б її батькові, якби він був живим на момент відкриття спадщини. При цьому, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позивачка вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки нею не подавалась заява про відмову від неї. Вказаний факт опосередковано підтверджується листом приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Савченка І.М. від 05.09.2025 №87/02 14. Так, при зверненні до нього Позивачку було повідомлено, що подання окремої заяви про вступ у спадщину не є необхідним, з огляду на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_3 була прописаною з нею в одній квартирі. Врахувавши ці дані, нотаріус дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 автоматично прийняла спадщину по праву представлення (частку спадщини, яка належала б батьку ОСОБА_1 ), який на момент смерті постійно проживав та був зареєстрованим в одній квартирі з ОСОБА_3 . 
В даному випадку саме звернення відповідачки до суду із позовною заявою про встановлення факту не проживання позивачки разом із бабусею на час відкриття спадщини та визнання її такою, що не прийняла спадщину, який є предметом судового розгляду у цивільній справі № 490/8495/25, є свідченням оспорення права позивачки на спадкування частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на яке позивачка має право за законом. 
Щодо поважності причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, то як вже зазначалось у позовній заяві, ОСОБА_1 не було подано до нотаріуса Савченка І.М. окремої заяви про прийняття спадщини, так як позивачка вважала таке подання не потрібним, оскільки спадщина прийнята нею в силу закону (з огляду на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України ,оскільки ОСОБА_1 на момент смерті своєї бабусі ОСОБА_3 була прописаною з нею в одній квартирі). В даному випадку складні життєві обставини позивачки, а саме народження дитини та важкий післяпологовий стан, смерть рідної сестри та необхідність опікуватися її донькою, смерть батька та бабусі суттєво ускладнювали і так важкий морально-психологічний стан ОСОБА_1 , що унеможливлювало будь-яку діяльність, пов`язану з пошуком істини по прийняттю спадщини, оскільки як вказувалось вище, ОСОБА_1 вважала, що прийняла спадщину за законом, а тому була впевнена в тому, що її законні права та інтереси не порушені.
09.02.2026 року надійшли від представника відповідачки адвокатки Царик Р.М. заперечення на відповідь на відзив. Додатково звертає увагу суду на те, що сама позивачка у своїй заяві фактично вказує на те, щ із спадкодавицею вона взагалі не проживала, окрім того факт не проживання ОСОБА_7 разом з ОСОБА_3 на момент смерті останньої підтверджується Актом про непроживання від 01.10.2025 року, який підписаний свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та посвідчений директором КК «Південна 1» Пагава Н.В., який міститься в матеріалах цієї справи та справи №490/8495/25, окрім того матеріали спадкової справи №58/2021 (у спадковому реєстрі №68238776), не містять в собі жодних доказів, які б підтверджували фактичне проживання позивачки за місцем реєстрації, крім копії її паспорта. Також нотаріус відповідно до вимог закону України «Про нотаріат» не є судовим органом, а відтак не наділений повноваженнями встановлювати факти, які мають юридичне значення (в даному випадку встановлення місця проживання Позивачки разом із спадкодавицею на момент смерті останньої), а посвідчення фактів які мають юридичне значення здійснюються нотаріусом у встановленому законом порядку тільки в тому випадку, коли відсутній спір між зацікавленими особами щодо права або факту(ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про нотаріат»), у зв`язку з чим, лист приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. датований 05.09.2025 за № 87/02-14 «Про роз`яснення законодавства», адресований ОСОБА_11 – відповідачеві у даній справі, на який посилається Позивачка у своїй заяві, та у відповіді на відзив, на підтвердження того, що остання на момент смерті бабусі була прописана разом із спадкодавицею, в наслідок чого автоматично прийняла частину спадщини, за правом представлення, яка б належала її батьку у випадку, якщо б останній був живий, не може бути належним, допустимим та достовірним доказом у розумінні положень статей 76 – 79 Цивільного процесуального кодексу України.
Окрім того позивачка у позовній заяві просить суд визначити їй додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном 3 місяці. А відтак виникає логічне питання, навіщо Позивачці звертатись з позовом до суду про визначення їй додаткового строку, якщо вона вважає себе такою що прийняла спадщину на підставі частини 3 статті 1268 ЦК України.
Окрім того, за конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що має важливе правове значення (постанови ВС від 03.04.2024 р, справа № 639/8197/21, провадження № 61-14773св23, так з тієї ж позовної заяви вбачається, що активні дії позивачка почала вживати у 2024 році, а саме звернулась до нотаріуса з метою вступу у спадщину за законом, майже через два з половиною роки після відкриття спадщини, і лише на початку 2026 року звернулась із даним позовом до суду. При цьому в позовній заяві вказано на події, як причини пропуску 6 – ти місячного строку, які відбулись в її житті задовго до відкриття спадщини, або ж які стались вже після того, як скінчився встановлений законодавством строк для прийняття спадщини, наявність під її опікою двох малолітніх дітей рідної доньки, та доньки її померлої сестри, переїзд до іншого міста, депресія та будь що інше вказане позивачкою у позовній заяві не може вважатись об`єктивними непереборними істотними труднощами, оскільки ці обставини не належать до таких в силу вищенаведеного.
Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 13.01.2026 року справу прийнято до провадження судді Гуденко О.А 
Ухвалою Центрального районного суду від 22.04.2026 року року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивачка та представник позивача адвокатка Бартощук В.О. у судовому засіданні підтримали позов з заявлених підстав, просили про його задоволення. 
Позивачка суду пояснила, що після того, як закінчила грудне вигодовування своєї дитини в 10 травння 2021 року вже більше не змогла с стримувати свої емоції та біль щодо втрати рідної сестри та навантаження, що за один рік стала фактично матір`ю двох дітей , та ще й за таких складних обставин. Отже, постійно епребувал в стані емоційного пригнічення та депресії, а ще через которткий строк помер батько, а через декілька днів ще і бабауся. ІІ неодноразово консультували щодо того, що оскільки вона хареєстровнаа за однією адресою з бабаусею та батьком , отже вважаєтьмя такою, що прийняла спадщину. Отже вона навіть і не задмислювалася про те, щоб піти до нотаріуса за поданням відповідної заяви – адже , по-перше, вважала, що такої необхідності немає, а по-друге, не мала для цього сил внаслідок свого депресивного важкого психологічного стану. Потім почалася війна і вона виїхала до Львову заради збереження житят дітей. В серпні 2024 році, коли племінниця підросла і вирішила повернутися до ОСОБА_12 на навчання, в неї з`явилася можливість щодо звернення в Миколаєві до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав. Тоді нотаріус їй пояснив , що вона фактично прийняла спадщину, ніяких окремих заяв їй подавати не потрібно , спадкова справа вже відкрита за заявою її тітки, але оскільки інша спадкоємиця – її тітка не вчиняє жодних дій щодо отримання Свідоцтва про право на спадщину, а саме не надає правовстановлювальних документів на квартиру- наразі видати їй Свідоцтво не можливо. Вже після чого почалися перемовини з тіткою, і подальші судові позови.
Вона не заперечує, що на час смерті спадкодавців вона з ними не проживала, мала новонароджену дитину, а її батько знаходився у такому глибокому алкоголізмі, що навіть спілкуватися з нми було дуже важко, а бабуся в глибокій деменції і навіть її не впізнавала. Проте дійсно вважала себе такою, що прийняла спадщину за фактом реєстрації свого місця проживання за адресою спадкового майна, а розбиратися в юридичних тонкощах на той час не мала змоги через свій пригнічений стан, перебування в стані апатії та прожнечі.
До цьогоу неї були теплі родинні стосунки і з батьком, і з бабусею, вона проживала разом з ними у віці 17- 19 років
Відповідачка та представник відповідачки адвокатка Царик Р.М. в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з викладених у відзиві та запереченнях підстав. Додактово відповдіачка пояснила, що позивачка навіть на похорони бабусі не прийшла, надати фінансову допомогу на поховання і батька і бабусі також відмовилась. Жодної допомоги тяжко хворому батьку та бабусі, навіть коли батько лежав у лікарні останні дні – не надавала і навіть їх не відвідувала. Зараз відповідачка не оплачує комунальні послуги, квартира є зачиненою.
Допитані в якості свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які є подругами позивачки, суду пояснили, що в період 2020-2021 років пзивачка дійсно перебувала в складних життєвих осьавинах через народженян дитини і майже одночасну смерть рідної сестри та необіхідність оформлення опіки над малолітньою племінницею, отже завждив перебувала у пригніченому стані і навіть з подругами майже не спілкувалася.
Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свдіків, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 21 грудня 1998 року, виданого виконкомом Миколаївської міської ради згідно розпорядження від 25 листопада 1998 року за №2917, зареєстрованого у реєстрову книгу за №3512, зареєстрованого 19.03.1999 року в КП ММБТІ за №16480 та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 листопада 2006 року, виданого державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Полонка Ю.С., ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_3 . Зазначена квартира трикімнатна, загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 36,4 кв.м.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданого 05 липня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №2696. 
На момент смерті остання була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 , що є місцем відкриття спадщини. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається із цілої квартири АДРЕСА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_6 батько позивакчи ОСОБА_4 помер.
04.07.2021 року помирає ОСОБА_3 , бабуся позивачки.
На момент смерті ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3 була зареєстрована її онука ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19.11.2010 року
03 вересня 2021 року відповідачка ОСОБА_2 (дочка спадкодавиці та рідна тітка позивачки) як спадкоємець першої черги звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері – ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до якої у нотаріуса була заведена спадкова справа №58/2021 та видано відповідачці Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №66258024 від 03.09.2021 року.
Як вбачається з цієї заяви, ОСОБА_2 , зазначила, що є інша спадкоємиця- онука померлої ОСОБА_1 , яка зареєстрвонаа за адресою в квартирі АДРЕСА_3 
Після перевірки інформації приватним нотаріусом Савченко І.М. 03.09.2021 року щодо зареєстрованих осіб у квартирі належній на праві власності спадкодавця та за місцем реєстрації спадкодавці, з`ясувалося, що окрім спадкодавця у квартирі АДРЕСА_3 зареєстрована відповідачка - її онука (дочка померлого сина спадкодавиці ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ) ОСОБА_16 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_17 .
Як вбачається з матеріалів спадкової справи №58/2021, заведеної приватним нотаріусом Савченко І.М. після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Миколаєві Миколаївської області, у вересні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3 , як єдиний спадкоємець першої черги після смерті матері, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все спадкове майно, оскільки у матеріалах спадкової справи міститься інформація про те, що у за місцем відкриття спадщини зареєстрована відповідачка- ОСОБА_1 , яка також є спадкоємцем першої черги за правом представлення відповідно до ст.1266 ЦК України. 
Також матеріали спадкової справи не містять відомостей, що з часу відкриття спадщини - 04.07.2021 року ОСОБА_1 не зверталася до нотаріуса ні з заявою про прийняття спадщини, ні з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з її фактичним прийняттям, ні з заявою про відмову від її прийняття згідно із ст. 1270, 1273 ЦК України.
Приватним нотаріусом Савченко І.М. ОСОБА_2 надано лист-роз`яснення від 05.09.2025 року , відповідно до вимог ч.1 ст. 1296, ч.1 ст. 1298, ч.3 ст. 1268, ч.1 ст.1278 ЦК України – після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 є два спадкоємця , які прийняли спадщинну: дочка померлої ОСОБА_2 та онука померлої ОСОБА_1 , батько якої, син спадкодавиці, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , яким належить по частині у спадковому майні.
Так, в провадженні Центарльного районного суду м.Миколаєва перебувала цивільна справа № 490/8495/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Савченко Ігор Миколайович про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання таким, що не прийняв спадщину, зя кою вона звернулася до суду 10.10.2025 року. 
Ухвалою від 23.12.2025 у справі № 490/8495/25 у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено, з огляду на висновок суду про те, що заявлена позовна вимога за зустрічним позовом є похідною від результату вирішення вимоги за первісним позовом, але жодним чином не є взаємопов`язаною - адже задоволення зустрічного позову ніяким чином не впливає на вирішення первісного позову, а отже не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Суд дійшов висновку про те, що спільний розгляд цих двох вимог не є доцільним, оскільки вони мають різні правові підстави позову та різний предмет доказування. Разом із тим, в ухвалі від 23.12.2025 у справі № 490/8495/25 Центральним районним судом м. Миколаєва указано, що ОСОБА_1 має право на звернення з відповідним позовом до суду у загальному порядку.
Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 30.04.2026 року у справі №490/8495/25 позов було задоволено.Встановленофакт непроживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_2 , визнавши її такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розумінні ч.3 cт.1268 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК).
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 1216 ЦК України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) .
Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
В частинах 1, 2 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки
За правилами ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Згідно із ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 2 ст. 1296 ЦК).
Згідно із частинами першою, третьою, п`ятою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Згідно зі статею 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщиниз поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 рокуу справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 рокуу справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.
З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язаніз тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 рокуу справі № 361/8259/18 та багатьох інших.Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.
Як визначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.
Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців -в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права.
Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину. Принцип пропорційності тісно пов`язаний з принципом правовладдя (верховенства права): принцип правовладдя є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу правовладдя і водночас його неодмінним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети.
У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно.
В зазначеній Постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування,і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячиз обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.
Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язкуз обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування.
Як зазначає послідовно Верховний Суд , судам потрібно також враховувати, що право на прийняття спадщини є суб`єктивним цивільним правом, зміст якого полягає в тому, що спадкоємцю надано альтернативу: прийняти спадщину або відмовитися від неї. Право особи на відмову від прийняття спадщини може бути реалізоване, зокрема, й шляхом неподання спадкоємцем протягом встановленого ЦК України строку заяви про прийняття спадщини, а реалізація цього права передбачає виникнення чи можливість виникнення в інших осіб права на спадкування та, як наслідок, набуття ними матеріального права, втручаючись у яке, потрібно дотримуватися, зокрема, й принципу «пропорційності».
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявниху справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця, який пропустив цей строк.
Верховний Суд послідовно наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Так, в позові ОСОБА_1 наводить наступні причинпропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини: смерть рідної сестри 29.05.2020 року та прийняття обов`язків опікуна над малотіною племіннецею ІНФОРМАЦІЯ_4 , , що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 09.09.2020 №781, народження ІНФОРМАЦІЯ_7 власної дитини перебування в післяпологовому та депресивному станах, атакож добросовісну помилку стосовно того, що вона є особою, яка автоматично прийняла спадщину, про що їй було роз`яснено і нотаріусом.
Також матеріалами справи підтверджується, що з початком повномасштабного вторгнення збройних угруповань російської федерації на територію України проживання з кінця 2022 року у м. Львові, підтверджуючи довідкою від 15.11.2022 №1308-5002323876 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Так, суд погоджується з запереченнями відповідачів , що у ОСОБА_1 не було таких причин для неподання заяви до нотаріуса саме в 6-ти місячний строк після смерті спадкодавиці, які б унеможливлювали її своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини – адже догляд за двома дітьми та перебування у стані апатії не є такими причинами.
Поряд з цим, за конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.
Так, відповідно до підпунктів 3.19-3.20 глави 10 розділу ПОРЯДку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв Наказом Міністерстваюстиції України від 22.02.2012 № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо).
Отже, суд вважає такими, що заслуговують на увагу пояснення позивача щодо роз`яснення їй нотаріусом того, що вона вважається такою, що прийняла спадщину за фактом своєї реєстрації за місцем проживання спадкодавця на час відкриття спадщини, і що нотаріусу на той час для підтвердження цього факту було достатньо витягу з реєстру територіальної громади – який і був відпочатку в матеріалах нотаріальної справи.
Згідно з пп. 4.10. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
Як свідчить також стала практика вчинення нотаріальних дій - щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Як підтверджується обставинами справи, приватний нотаріус, яким було заведено спадкову справу після смерті спадкодавиці, відповідно до положень порядку вчинення нотаріальних дій, вважав ОСОБА_1 такою що прийняла спадщину, що підтверджується і викладеними ним письмовими роз`ясненнями.
Отже, поза розумним сумнівом, ОСОБА_1 , отримавши таку саму консультацію і після смерті бабусі та батька, добросовісно вважала себе такою, що прийняла спадщину за фактом підтвердження реєстрації зі спадкодавцями за однією адресою, і обгрунтовано помилялася щодо відсутності звернення до ноатріуса з відповідною заявою.
Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що неподання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини - відбулося неумисно та не з недбалості - а саме внаслідок її добросовісної помилки щодо відсутності необхідності подавати таку заяву про прийняття спадщини ( тим більше за умови, що заяву про відмову від прийняття спадщини вона не подавала), що на переконання суду, є поважною причиною для пропуску такого строку - та підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані сторонами пояснення та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Про стягнення витрат на правничу допомогу позивачка не заявляла.
Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 353 ЦПК України, суд,-
Ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Приватний нотаріус Савченко Ігор Миколайович про визначення додаткового строку для прийняття спадщини – задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном в 3 (три) місяці. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) 1065, 00 грн. судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.А. Гуденко