ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" квітня 2026 р. Справа№ 925/1260/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Андрієнка В.В.
суддів: Шапрана В.В. 
Буравльова С.І. 

секретар судового засідання – Король Д.А.
учасники справи:
від позивача : Коротенко В.Г.;
від відповідача : Ульянов С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Зінченко Сергія Яковича
на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.12.2025 ( Повне судове рішення складено 20 грудня 2025 року)
у справі №925/1260/25 (суддя Спаських Н.М.)
за позовом приватного підприємства "Буда"
до фізичної особи - підприємця Зінченко Сергія Яковича 
про стягнення 632 870,90 грн

УСТАНОВИВ:

ПП "Буда" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до фізичної особи - підприємця Зінченко Сергія Яковича про стягнення 632 870,90 грн. з яких: 438 312,94 грн. залишок основного боргу, 151 435,17 грн. інфляційних витрат та 43 122,79 грн. штрафних санкцій на підставі договору підряду № 5-2109 від 21.09.2021, укладеного між сторонами у справі.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.12.2025 у справі №925/1260/25 позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з указаним рішенням, від Фізичної особи - підприємця Зінченко Сергія Яковича надійшла апеляційна скарга, у якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 18.12.2025 у справі № 925/1260/25 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судове рішення постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, при невідповідності рішення суду обставинам справи. На думку відповідача суд першої інстанції помилився та не надав належної оцінки наданим доказам, не встановив очевидні обставини та ухвалив помилкове рішення, яким задовольнив позовні вимоги.
06.02.2026 через систему «Електронний суд» ПП "Буда" було подано відзив на апеляційну скаргу у якому позивач просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Зінченко Сергія Яковича на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.12.2025 у справі № 925/1260/25, розгляд апеляційної скарги призначено на 12.02.2026. 
11.02.2026 ухвалою Північного апеляційного господарського суду призначено до розгляду справу на 25.03.2026.
У судовому засіданні 25.03.2026 оголошено перерву до 15.04.2026. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Колегія суддів встановила, що відповідач, виступаючи в ролі Замовника, здійснив сплату, а позивач, як Підрядник, прийняв грошові кошти у загальному розмірі 189 869,83 грн згідно з платіжним дорученням № 563 від 21.09.2021.
У графі «Призначення платежу», сформованій безпосередньо платником зазначених коштів — відповідачем у справі Фізичною особою-підприємцем Зінченком С.Я., чітко визначено, що дана операція є перерахуванням авансового платежу за капітальний ремонт покрівлі по вул. Іллєнка, 37 у м. Черкаси відповідно до рахунку СФ-0000013 від 20.09.2021, у тому числі ПДВ 31 644,97 грн.
Досліджуючи позиції учасників справи, апеляційний господарський суд встановив, що сторони (кожна на підтвердження власної версії договору з відмінною нумерацією, проте ідентичною датою укладення) визнають обставину обумовлення саме цієї суми авансового платежу у пунктах 3.2 обох наданих правочинів.
Обставини здійснення відповідачем сплати авансу в розмірі 189 869,83 грн на підставі рахунку, датованого позивачем раніше за дату складання обох Договорів, сторони процесу обґрунтовують триваючим та на той момент незавершеним процесом проведення договірних перемовин щодо капітального ремонту покрівлі.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач долучив до матеріалів провадження копію рахунку-фактури СФ-0000013 від 20.09.2021 та надав його оригінал для судового огляду одночасно з письмовими поясненнями від 17.12.2025.
Перевіркою змісту вказаного рахунку встановлено відсутність у ньому посилання на конкретні реквізити договору, на виконання якого він виставлений, попри наявність чіткої вказівки на предмет обох правочинів, примірниками яких володіють сторони.
Незважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про достатність та належність наявних у справі доказів для повного задоволення позовних вимог Приватного підприємства "Буда", виходячи з таких фактичних обставин та підстав:
Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що відповідач належними процесуальними засобами не спростував доводів позивача про повне та належне виконання ПП "Буда", як виконавцем-підрядником, усього обсягу робіт на момент вирішення спору, так само як і не надав суду доказів існування між сторонами будь-якого активного чи минулого спору щодо неналежної якості виконаних робіт з ремонту даху будівлі по вул. Іллєнка, 37 у м. Черкаси.
Для підтвердження факту виконання зобов`язань позивач надав до матеріалів справи копію Акта № ОУ-000001 надання послуг від 21.06.2022, зі змісту якого вбачається виконання виконавцем ПП "Буда" комплексу будівельних та ремонтних послуг за об`єктом: "Капітальний ремонт покрівлі житлового будинку по вул. Іллєнка, 37 м. Черкаси. До сплати:".
Згідно з фінансовими показниками, відображеними в Акті, загальна вартість підлягаючих сплаті робіт визначена сторонами у сумі 628 182,77 грн з ПДВ.
Окремим застереженням у тексті документа зафіксовано, що Замовник не має жодних претензій щодо об`єкта, якості та строків виконання зазначених робіт (надання послуг).
Під час судового розгляду колегією суддів було досліджено пред`явлений оригінал вказаного Акта, що містить автентичні підписи уповноважених осіб та відбитки печаток обох сторін спірних правовідносин.
Оцінюючи заперечення відповідача стосовно того, що Акт за своєю назвою засвідчує саме надання послуг, тоді як позивач фактично здійснював підрядні ремонтні роботи, суд апеляційної інстанції наголошує, що дана термінологічна обставина не є вирішальною для правової кваліфікації факту реального виконання зобов`язання.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що зміст зазначеного Акта у різних його положеннях одночасно містить посилання на обидві правові дефініції, а саме на виконання робіт та надання послуг.
Колегія суддів зауважує, що вказаний Акт містить посилання на Договір підряду № 5-2109, який є примірником Договору-1 позивача, а також на Додаткову угоду № 1 від 23.03.2022, яка суду надана не була, оскільки наявний у матеріалах справи примірник додаткової угоди датований 02.03.2022 та не містить підпису позивача.
Під час надання пояснень на запитання суду відповідач зазначив про відсутність у нього відомостей щодо обставин проставлення на Акті його особистого підпису та відтиску печатки, при цьому спочатку факт підписання ним Акта заперечувався аж до моменту пред`явлення позивачем оригіналу зазначеного документа для судового огляду.
Досліджуючи доводи позивача, апеляційний господарський суд встановив, що останній також просив врахувати розписку від 18.09.2025, якою підтверджується наявність спірного залишку основного боргу в розмірі 438 312,94 грн, що, за твердженням позивача, свідчить про укладення між сторонами саме Договору-1.
Стосовно зазначеної розписки відповідач категорично заперечив належність йому підпису на ній, вказуючи на його візуальну відмінність від підписів, проставлених відповідачем у Договорі-1 та в Акті.
Оригінал цієї розписки був пред`явлений позивачем для огляду безпосередньо у судовому засіданні.
Аналізуючи зазначений документ, суд апеляційної інстанції констатує, що розписка складена між фізичними особами без будь-якого посилання на договірні зобов`язання. Текст розписки безпосередньо вказує на зобов`язання повернути грошові кошти в сумі 438 312,94 грн по об`єкту Іллєнка, 37 після надходження відповідного фінансування з бюджету міста Черкаси.
У розписці відсутні вказівки на правову підставу саме для повернення, а не для проведення розрахунку за вказані в ній кошти. Поряд із цим по об`єкту Іллєнка, 37 могли виконуватися інші види робіт, окрім ремонту даху.
За таких обставин розписка не містить прямих доказів її належності до предмета спору між сторонами, а ідентичність суми боргу в розписці та в позовній заяві не є вирішальним критерієм для кваліфікації цього документа як доказу визнання відповідача спірного боргу в розмірі 438 312,94 грн, який за розпискою відповідач зобов`язується повернути після надходження коштів з бюджету міста Черкаси.
Суд звертає увагу, що позивач обґрунтовує виниклі між сторонами правовідносини саме Договором-1, а не розпискою як первинним зобов`язанням щодо сплати спірного боргу.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком про неможливість урахування даної розписки як належного та допустимого доказу у справі на користь позивача для підтвердження його правової позиції.
На підставі сукупного аналізу зібраних у справі доказів апеляційний господарський суд доходить висновку про повну доведеність підстав виникнення у відповідача обов`язку зі сплати спірних грошових коштів на користь позивача за виконані роботи, виходячи з таких мотивів. 
Згідно з нормативними приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням визнається правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, як-от передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що зобов`язання виникають з підстав, безпосередньо встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Законодавцем передбачено, що будь-яке зобов`язання має ґрунтуватися на фундаментальних засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Дослідивши характер спірних правовідносин, колегія суддів доходить висновку, що між сторонами виникли правовідносини підряду на виконання ремонтних робіт, правове регулювання яких здійснюється нормами глави 61 Цивільного кодексу України.
Відповідно до імперативних положень статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Із законодавчих приписів вбачається, що договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її кінцевого результату замовникові.
Для виконання окремих видів робіт, прямо встановлених законом, на підрядника (субпідрядника) покладається обов`язок одержати спеціальний дозвіл.
Системний аналіз вказаної глави свідчить, що до окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
На підставі оцінки наявних у справі матеріалів апеляційний господарський суд констатує, що сторонами було досягнуто згоди про проведення позивачем за замовленням відповідача робіт у вигляді капітального ремонту покрівлі за адресою: м. Черкаси, вул. Іллєнка, 37.
Суд зазначає, що на існування цієї домовленості чітко вказують принаймні ті документи, факт оформлення та підписання яких визнається обома сторонами процесу:
— рахунок-фактура № СФ-0000013 від 20.09.2021 на суму 189 869,83 грн як авансовий платіж за капітальний ремонт покрівлі житлового будинку по вул. Іллєнка, 37 у м. Черкаси;
— платіжне доручення № 563 від 21.09.2021 на суму 189 869,83 грн, що засвідчує сплату відповідачем на користь позивача авансу за капітальний ремонт покрівлі по вул. Іллєнка, 37 у м. Черкаси;
— Акт № ОУ-000001 надання послуг від 21.06.2022, який містить автентичні підписи та відбитки печаток обох сторін, щодо виконання позивачем на користь відповідача робіт та послуг у вигляді Комплексу робіт по будівельним та ремонтним послугам за об`єктом: "Капітальний ремонт покрівлі житлового будинку по вул. Іллєнка, 37 м. Черкаси".
Стосовно решти наявних у матеріалах справи документів, зокрема Договірної ціни та Зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва, апеляційний господарський суд зазначає про наявність суттєвих недоліків, оскільки у вказаній документації не визначено, до якого саме з двох наявних у матеріалах справи договорів із різними номерами вона відноситься, а підписи та відбитки печаток сторін проставлені не на кожному аркуші цих документів, а виключно на останньому, що унеможливлює оцінку вказаних доказів як цілісних.
Заперечення відповідача щодо неналежної правової форми Акта № ОУ-000001 надання послуг від 21.06.2022 для оформлення результатів ремонтних робіт колегія суддів відхиляє, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів погодження сторонами спеціальної умови про складення акта виключно за визначеною уніфікованою формою, так само як і застережень щодо настання наслідків недотримання такої процедури у вигляді втрати підрядником права на оплату, або ж існування імперативних вимог чинного законодавства про обов`язковість застосування у будівельному підряді виключно конкретної форми акта як єдиної правової підстави для проведення розрахунків за виконані роботи.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що у випадку ухилення однієї зі сторін з будь-яких причин від підписання акта про виконані роботи належної форми, позовна вимога про примушування сторони до підписання такого акта є неналежним способом захисту порушеного права.
За таких обставин підрядник не позбавлений законного права вимагати стягнення грошових коштів на підставі інших належних доказів, що підтверджують факт реального виконання підрядних робіт.
З огляду на викладене, апеляційний господарський суд констатує, що між сторонами беззаперечно виникли правовідношення підряду на виконання робіт із проведення капітального ремонту покрівлі будівлі, при цьому очевидною є наявність тривалого персонального конфлікту між сторонами з 2001 року до моменту вирішення спору в судовому порядку, який використовується учасниками процесу задля взаємного заперечення змісту документів та фактичних обставин, що суперечить засадам добросовісності.
Водночас суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач не спростовує факт виникнення між сторонами саме відносин підряду з капітального ремонту покрівлі будинку по вул. Іллєнка, 37 у м. Черкаси, у межах яких він виступав Замовником та перерахував авансовий платіж, при цьому вимог щодо повернення цих грошових коштів як безпідставно набутих відповідачем у межах даної справи заявлено не було.
Оцінюючи процесуальну поведінку скаржника, колегія суддів звертає увагу, що відповідач, заявляючи в усній формі під час судового засідання про необхідність призначення судової експертизи перших аркушів обох примірників договорів з метою доведення факту їх підробки, одночасно не заявив аналогічного процесуального клопотання про призначення експертизи Акта № ОУ-000001 надання послуг від 21.06.2022, який містить його особистий підпис та відбиток печатки, на предмет його фальсифікації, у зв`язку з чим вказаний Акт обґрунтовано визнано місцевим господарським судом належним доказом.
З урахуванням змісту зазначеного Акта, апеляційний господарський суд доходить висновку, що він містить у собі всі необхідні та релевантні відомості для встановлення факту повного виконання позивачем на користь відповідача робіт та послуг у вигляді Комплексу робіт по будівельним та ремонтним послугам за об`єктом: "Капітальний ремонт покрівлі житлового будинку по вул. Іллєнка, 37 м. Черкаси", загальна вартість яких становить 628 182,77 грн.
На підставі системного аналізу положень вказаного Акта судом встановлено, що відповідач прийняв виконані підрядні роботи за якістю, строками та обсягом у повному обсязі та без будь-яких зауважень.
Суд апеляційної інстанції констатує, що позивач зарахував як часткову оплату за виконані підрядні роботи отриманий авансовий платіж у розмірі 189 869,83 грн та заявив вимогу про стягнення залишку грошових коштів у сумі 438 312,94 грн.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи належних доказів настання строку виконання грошового зобов`язання щодо сплати спірного залишку основного боргу, з огляду на наступне. 
Апеляційний господарський суд уже обґрунтував неможливість застосування переконливого критерію для врахування перших аркушів того чи іншого примірника Договору-1 та Договору-2, що містять, зокрема, умови про загальну вартість та порядок оплати робіт, задля надання переваги одній із сторін у питанні достовірності відповідного примірника правочину.
Згідно з імперативними вимогами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом зазначеної норми зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Законодавцем передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність, при цьому боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції кваліфікує правовідносини між сторонами як підряд на виконання ремонтних робіт, у даному випадку підлягають застосуванню спеціальні нормативні правила статті 854 Цивільного кодексу України.
Відповідно до приписів зазначеної статті, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, — достроково.
Настання вищевказаних юридичних обставин та фактів у повній мірі засвідчується підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим відбитками їх печаток Актом № ОУ-000001 надання послуг від 21.06.2022.
З огляду на викладене, саме з моменту підписання зазначеного Акта, який є належним доказом остаточної здачі-приймання виконаних підрядних робіт, у відповідача виник передбачений законом обов`язок щодо сплати залишку грошових коштів за капітальний ремонт покрівлі, за вирахуванням суми раніше перерахованого та зарахованого позивачем авансового платежу.
На підставі наведених обставин, до примусового стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума залишку основного боргу за виконані роботи у розмірі 438 312,94 грн.
Відповідно до імперативних вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог — відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з положеннями статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Окрім вимоги про стягнення основного боргу, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 151 435,17 грн інфляційних втрат та 43 122,79 грн штрафних санкцій, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за період з 22.06.2022 року по 01.10.2025 року.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані додаткові вимоги також підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з таких підстав та нормативного обґрунтування:
За змістом правових норм частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Апеляційний господарський суд повторно наголошує, що факт підписання Акта № ОУ-000001 надання послуг від 21.06.2022 підтверджує обставину виникнення у відповідача безумовного зобов`язання з повної та остаточної оплати виконаних робіт із капітального ремонту покрівлі будівлі.
Таким чином, період прострочення виконання зазначеного грошового зобов`язання та нарахування передбачених законом санкцій починається з 22.06.2022 року.
Здійснені позивачем розрахунки інфляційних втрат та трьох процентів річних визнаються судом апеляційної інстанції арифметично та математично правильними, оскільки вони були детально перевірені колегією суддів за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення.
Відповідальність у вигляді інфляційних втрат та 3% річних по ст. 625 ЦК України встановлена законом, тому не має значення, чи була вона передбачена також і договором між сторонами. Обмежень для нарахування цих платежів законом не встановлено, як і вимог попереднього направлення вимоги кредитора до боржника про застосування цих нарахувань і їх сплати.
Доказів сплати цього боргу чи відсутності підстав (просрочений основний борг в розмірі 438312,94 грн.) для нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідачем суду не подано.
Отже до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить (за період прострочення з 22.06.2022 року по 01.10.2025 року) -- 151 435,17 грн. інфляційних втрат та 43122, 79 грн. як 3% річних.
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, що цивільно-правова відповідальність у вигляді інфляційних втрат та трьох процентів річних, передбачена положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, встановлена безпосередньо законом, у зв`язку з чим погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність або відсутність відповідних умов у тексті укладеного між сторонами договору не має вирішального значення для її застосування. Суд апеляційної інстанції наголошує на правильності доводів місцевого господарського суду щодо того, що чинним законодавством не встановлено будь-яких обмежень для нарахування цих платежів, так само як і вимог стосовно обов`язкового попереднього направлення кредитором на адресу боржника окремої вимоги про застосування та сплату зазначених нарахувань.
Перевіривши матеріали справи, апеляційний господарський суд констатує, що відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту добровільної сплати зазначеного боргу або відсутності правових підстав для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на прострочений основний борг у розмірі 438 312,94 грн.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що до примусового стягнення з відповідача на користь позивача за період прострочення з 22.06.2022 року по 01.10.2025 року підлягають інфляційні втрати у розмірі 151 435,17 грн та три проценти річних у сумі 43 122,79 грн.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Черкаської області від 18.12.2025 у справі № 925/1260/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Зінченко Сергія Яковича на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.12.2025 у справі № 925/1260/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 18.12.2025 у справі № 925/1260/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Фізичну особу - підприємця Зінченко Сергія Яковича.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.06.2026 

Головуючий суддя В.В. Андрієнко 

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов