УХВАЛА
08 травня 2026 року
м. Київ

справа № 205/619/25
провадження № 61-6218ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В., 
розглянув касаційну скаргу Донецького регіонального центру з гідрометеорології на рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 08 січня 2026 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Донецького регіонального центру 
з гідрометеорології про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення та наказу в частині призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку,
ВСТАНОВИВ:
У січня 2025 року ОСОБА_1 звернулася д осуду з вищевказаним позовом до Донецького регіонального центру з гідрометеорології (далі - Донецький РЦГМ), 
в якому просила суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ начальника Донецького РЦГМ 
№ 232-НК/995 від 12 грудня 2024 року про звільнення ОСОБА_1 з посади агрометеоролога 1 категорії сектору агрометеорології відділу гідрометеорологічного забезпечення Донецького РЦГМ з 13 грудня 2024 року за пунктом 6 статті 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством;
- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді агрометеоролога 1 категорії сектору агрометеорології відділу гідрометеорологічного забезпечення Донецького РЦГМ 
з 13 грудня 2024 року;
- стягнути з Донецького РЦГМ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу останньої;
- стягнути з Донецького РЦГМ на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 90 003,33 грн за період з 01 листопада 2023 року по 13 грудня 2024 року включно;
- стягнути з Донецького РЦГМ на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 
за 26 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період з 01 листопада 2023 року по 13 грудня 2024 року включно в розмірі 7 986,68 грн.

Рішенням Новокодацького районного суду м. Дніпра від 08 січня 2026 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Донецького РЦГМ про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення та наказу в частині призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Донецького РЦГМ 
від 03 жовтня 2023 року № НК-101/995 в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 , агрометеорологом 1 категорії сектору агрометеорології відділу гідрометеорологічного забезпечення Донецького РЦГМ.
Поновлено з 03 жовтня 2023 року дію трудового договору з ОСОБА_1 , агрометеорологом 1 категорії сектору агрометеорології відділу гідрометеорологічного забезпечення Донецького РЦГМ.
Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Донецького РЦГМ 
№ 232-НК/995 від 12.12.2024 року про звільнення ОСОБА_1 з посади агрометеоролога 1 категорії сектору агрометеорології відділу гідрометеорологічного забезпечення Донецького РЦГМ з 13 грудня 2024 року за пунктом 6 статті 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді агрометеоролога 1 категорії сектору агрометеорології відділу гідрометеорологічного забезпечення Донецького РЦГМ 
з 13 грудня 2024 року.
Стягнуто з Донецького РЦГМ на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 90 003,33 грн. за період з 01 листопада 2023 року по 13 грудня 2024 року.
Стягнуто з Донецького РЦГМ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 47 509,80 грн.
У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах виплати заробітної плати за один місяць 
з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.
Стягнуто з Донецького РЦГМ у дохід держави судовий збір у розмірі 4 844,80 грн.
Стягнуто з Донецького РЦГМ на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
07 травня 2026 року представник Донецького РЦГМ - Попова М. Г. через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 08 січня 2026 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року (надійшла до суду 
07 травня 2026 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а саме: справі незначної складності з ціною позову, що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі 
ЦПК України. 
Верховним Судом враховано, що Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду зокрема малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Зазначена справа є справою незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги предмет позову, складність справи, 
а також значення справи для сторін і суспільства та прийшов висновку, що дана справа є справою незначної складності, ціна позову якої не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Загальна ціна позову у даній справі становить 137 513,13 грн, що станом на 
01 січня 2026 року не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00*80= 266 240,00 грн).
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», заява № 26293/18, 
від 09 жовтня 2018 року).
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення 
у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
За змістом підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Проте, наведені представником заявника у касаційній скарзі доводи та аналіз оскаржуваних судових рішень у справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки наведені мотиви не обґрунтовані належним чином.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що посилання 
в касаційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, 
з оскаржуваними судовими рішеннями, та зводиться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій у межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка 
є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).
З урахуванням наведеного, оскільки Донецького РЦГМ подало касаційну скаргу на судове рішення у справі незначної складності, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Донецького регіонального центру з гідрометеорології на рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 08 січня 2026 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Донецького регіонального центру з гідрометеорології про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення та наказу в частині призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк