ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5994/26 Справа № 201/1125/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дорошенко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 24 березня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС", третя особа ОСОБА_3 визнання недійсним договору фінансового лізингу, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення грошових коштів, сплачених за недійсним договором, визнання відсутнім права грошової вимоги за недійсним договором, визнання дій неправомірними, визнання недійсними окремих умов договору, зобов`язання повернути особисті речі або сплатити грошові кошти (суддя першої інстанції Дорошенко Г.В.,
В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС", третя особа ОСОБА_3 визнання недійсним договору фінансового лізингу, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення грошових коштів, сплачених за недійсним договором, визнання відсутнім права грошової вимоги за недійсним договором, визнання дій неправомірними, визнання недійсними окремих умов договору, зобов`язання повернути особисті речі або сплатити грошові кошти.
Разом із позовною заявою також була подана заява про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб – автомобіль BMW 520I VIN: НОМЕР_1 , НОМЕР ДВИГУНА: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , заборони будь-яким особам відчужувати зазначений транспортний засіб у будь-який спосіб, а також заборони територіальним сервісним центрам МВС та іншим уповноваженим органам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного транспортного засобу.
Ухвалою Новокодацького районного суду м. Дніпра від 24 березня 2026 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Із вказаною ухвалою суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного дослідження обставин справи.
Скарга мотивована тим, що спір має змішаний характер (майновий + речово-правовий), а транспортний засіб є ключовим об`єктом спору.
ОСОБА_2 просив оскаржувану ухвалу суду від 24 березня 2026 року скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову у повному обсязі.
Від представник ТОВ «Улф-Фінанс» - Гончарова Д.О., надійшов відзив на апеляційну скаргу, якому він зазначив, що заявлені позовні вимоги майнового характеру не стосуються транспортних засобів, які перебувають у власності ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» і передбачають тільки стягнення грошових коштів, розмір яких в декілька мільйонів разів є меншим за фінансові показники ТОВ «УЛФ-ФІНАНС». Отже відсутні підстави вважати що існують обставини, які можуть істотно ускладнити виконання судового рішення по цій справі у разі задоволення заявлених позовних вимог, просив ухвалу суду залишити без змін та стягнути з позивачки витрати на професійну допомогу у розмірі 3328,00 грн.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином. 
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктах 1, 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивачкою було заявлено вимоги про визнання недійсним договору фінансового лізингу №16916/02/24-Г від 01.02.2024, застосування наслідків недійсності, визнання неправомірними дій відповідача щодо фактичного вилучення автомобіля до припинення договору та утримання майна та стягнення сплачених коштів. Об`єкт, який відповідач фактично вилучив та контролює – автомобіль BMW 520I, є ключовим майном у спорі та може бути відчужений третім особам до ухвалення рішення. Вказаний автомобіль після вилучення у позивача виставлявся позивачем на майданчиках в мережі інтернет для оформлення повторного лізингу. Вважають, що невжиття заходів забезпечення призведе до того, що навіть у разі задоволення позову, виконання рішення буде істотно ускладненим або фактично неможливим, оскільки майно може перейти до добросовісного набувача або бути прихованим.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що не заявлено вимоги щодо витребування об`єкту лізингу.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.
Так, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача, або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Разом з тим, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної у Постанові від 25 травня 2016 року (справа №6-605цс16), метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
З матеріалів справи вбачається, що метою позовних вимог ОСОБА_1 не є витребування від відповідача спірного автомобіля BMW 520I VIN: НОМЕР_1 , НОМЕР ДВИГУНА: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .
З наявних її вимог вбачається, що вона оскаржує дійсність договору лізингу №16916/02/24-Г від 01.02.2024 року та просить стягнути сплачену нею суму на його виконання у розмірі 205 804,86 грн.
У позовні позивачка вказувала на те, що авто було виставлено на повторний лізинг і при цьому доказів того, кому на час подання заяви про забезпечення позову належиться авто ОСОБА_1 не надає.
Також позивачкою не було надано доказів оціночної вартості BMW 520I VIN: НОМЕР_1 , НОМЕР ДВИГУНА: N46B20BEB9941342 на дату подання заяви за для визначення співмірності такого забезпечення.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав ті інтересів позивача у справі в разі не вжиття заходів забезпечення позову. Особа має довести належність їй таких прав та, що не вжиття позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення
Крім того, як було вказано представником відповідача у відзиві на апеляційну скаргу,показники фінансової звітності ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», як надавача фінансових послуг, відповідно до законодавства оприлюднені на офіційному сайті ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» за посиланням: https://ulf.ua/finansova-zvitnist. Зокрема баланс за перший квартал 2026 року складає більше 3,5 млрд. грн., що в декілька тисяч разів гарантує оплату на користь Позивача 16 150,00 грн. і навіть 205 804,86 грн. у разі задоволення позову в повному обсязі.
Колегія судді вважає, що на даний час, позивачем не надав належних доказів, які б свідчили, про утруднення виконання рішення у разі задоволенні позову.
Заперечення позивачки щодо неврахування відзиву відповідача на апеляційну скаргу суд не приймає, оскільки даний відзив було подано у визначений судом строк, 06.05.2026 року, що підтверджується створення документа в електронному суді, а судом даний відзив було зареєстровано 07.05.2026 року, тобто, свої заперечення відповідачем було подано у строку, а тому відсутні підстави щодо його неврахування.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)., 
Судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 24 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:          О.В. Халаджи

А.В. Гапонов

Л.П. Никифоряк

Повний текст судового рішення складено 26 травня 2026 року.

Головуючи суддя         О.В. Халаджи