РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця
22 червня 2026 р.  Справа № 120/7689/26

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною, визнання незаконною та скасування постанови

в с т а н о в и в :

25.05.2026 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності неправомірною, визнання незаконною та скасування постанови.
Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з виконання виконавчого листа № 120/264/23, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом, 16.08.2023 року; а також незаконністю прийнятої головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.05.2026 року.
Ухвалою суду від 01.06.2026 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк до 08.06.2026 року для подання відзиву на позовну заяву в порядку ст. 162 КАС України. Витребувано у відповідача та зобов`язано надати суду до 08.06.2026 року належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №80112634. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
05.06.2026 року представник третьої особи Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подала письмові пояснення, у яких вказала, що виконання рішення суду в частині виплати коштів у справі 120/264/23, відбувається відповідно до Порядку №821, виходячи з частини бюджетних асигнувань відповідно до помісячного розпису доходів і видатків Пенсійного фонду за ретроспективними судовими рішеннями, які розраховані одержувачам пенсій, що були включені до переліку виконаних судових рішень.
Станом на 05.06.2026 року на виконання Порядку №821 в жовтні, листопаді, та грудні 2025 року Головним управлінням проведено виплату частини коштів позивача за судовим рішенням 120/264/23 в сумі - 562,05 грн (187,35*3), в лютому 2026 року в сумі 103 грн, в березні 2026 року в розмірі 101 грн, в квітні 2026 року - 100, 00 грн, в травні 2026 - 100,00 грн, які розраховані одержувачам пенсій, що були включені до переліку виконаних судових рішень станом на 01.09.2025, виходячи з частини бюджетних асигнувань відповідно до помісячного розпису доходів і видатків Пенсійного фонду за ретроспективними судовими рішеннями.
Отже, виплата коштів на виконання рішення суду в частині виплати коштів, відбувається відповідно до Порядку 821, поступово виходячи з частини бюджетних асигнувань відповідно до помісячного розпису доходів і видатків Пенсійного фонду за ретроспективними судовими рішеннями.
Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.
06.06.2026 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що на виконання вимоги державного виконавця від 06.04.2026, боржником надано лист № 0200-0902-5/38690 від 14.04.2026, яким повідомлено, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.03.2023 у справі № 120/264/23, яке набуло законної сили 25.07.2023 року, Головним управлінням проведено розрахунок розміру пенсії стягувача, без обмеження пенсії максимальним розміром який станом на 01.12.2022 становить 26565,04 грн та донараховано стягувачу кошти в сумі 67215,36 грн за період з 01.12.2022 по 30.09.2023, які обліковувалась Головним управлінням в підсистемі «Реєстр судових рішень» ІКІС ПФУ та виплата їх була передбачена після виділення необхідного обсягу коштів з Державного бюджету України.
Зазначає, що Донараховані кошти було внесено до переліку боргів відповідно до Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821.
Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини
У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала справа №120/264/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.03.2023 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01.12.2022 перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію без обмеження пенсії максимальним розміром та виплатити різницю між нарахованою та виплаченою пенсією, з урахуванням вже виплачених сум.
На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.03.2023 року, 16.08.2023 року Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 120/264/23.
27.01.2026 року позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою, у якій просив прийняти до примусового виконання виконавчий документ №120/264/23 та відкрити виконавче провадження.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 28.01.2026 року відкрито виконавче провадження №80112634 та надано боржнику строк виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Листом від 12.02.2026 № 0200-0902-5/14421 боржник Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомив державного виконавця про те, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.03.2023 у справі № 120/264/23, Головним управлінням проведено розрахунок розміру пенсії стягувача, без обмеження пенсії максимальним розміром який станом на 01.12.2022 становить 26565,04 грн та донараховано стягувачу за період з 01.12.2022 по 30.09.2023 кошти в сумі 67215,36 грн, які внесено до переліку боргів відповідно до Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821. 
Разом з цим, у листі від 12.02.2026 № 0200-0902-5/14421 повідомлено, що Головним управління проведено виплату частини боргу в сумі 562,05 (по 187,35 в жовтні, листопаді та грудні 2025 року), яка розрахована одержувачам пенсій, що були включені до переліку виконаних судових рішень виходячи з частини бюджетних асигнувань відповідно до помісячного розпису доходів і видатків Пенсійного фонду за ретроспективними судовими рішеннями: тобто із загальної суми заборгованості за виконанням рішення суду у справі №120/264/23, залишок невиплачених коштів становить 66653,31 грн. 
До листа додано: перерахунки розміру пенсії.
16.02.2026 року до Відділу надійшло клопотання позивача від 16.02.2026 про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду.
19.02.2026 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винесено вимогу виконавця №2427/2.1-28/6, у якій вимагається в строк до 05.03.2026 року надати до Відділу обгрунтовану відповідь та документальні підтвердження щодо виконання рішення суду по справі №120/264/23 в повному обсязі з урахуванням фактів (доводів), викладених у клопотанні ОСОБА_1 , від 16.02.2026 року щодо неналежного виконання рішення суду.
Листом від 03.03.2026 № 0200-0902-5/21852 боржник Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомив державного виконавця про те, що донараховані кошти на виконання рішення суду в сумі 67215,36 грн. внесено до переліку боргів відповідно до Порядку № 821. Залишок боргу станом на 03.03.2026 року складає 66550,31 грн. 
Листом Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 13.03.2026 року № 4031/2.1-28/6, окрім іншого, повідомлено, що відповідно до судових рішень №120121619481 від 18.06.2019, №120/12501/21-а від 01.11.2021, №120/12505/21-а від 29.11.2021, №120/14803/21-а від 07.12.2021судами встановлено, що виконання судового рішення, можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення коштів з Державного бюджету. Судами зазначено, що постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Поважними можуть вважатися об?єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення. Отже, дані обставини унеможливлюють проведення інших виконавчих дій стосовно даного боржника, що виключає можливість фактичного виконання відповідного рішення.
06.04.2026 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винесено вимогу виконавця №5652/2.1-28/6, у якій вимагається в строк до 14.04.2026 року надати до Відділу обгрунтовану відповідь та документальні підтвердження щодо виконання рішення суду по справі №120/264/23 в повному обсязі з урахуванням фактів (доводів), викладених у заявах ОСОБА_1 , від 31.03.2026 року та 02.04.2026 року щодо неналежного виконання рішення суду.
Листом від 14.04.2026 № 0200-0902-5/38690 боржник Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомив державного виконавця про те, що донараховані кошти на виконання рішення суду в сумі 67215,36 грн. внесено до переліку боргів відповідно до Порядку № 821. На виконання Порядку № 821 в жовтні, листопаді та грудні 2025 року Головним управлінням проведено частини виплат коштів у сумі 562,05 грн. (187,35*3), в лютому 2026 року будуть виплачені кошти в сумі 103 грн, в березні 2026 року в розмірі 101 грн, які розраховані одержувачам пенсій, що були включені до переліку виконаних судових рішень станом на 01.09.2025, виходячи з частини бюджетних асигнувань відповідно до помісячного розпису доходів і видатків Пенсійного фонду за ретроспективними судовими рішеннями.
Залишок боргу станом на 14.04.2026 року складає 66449,31 грн. 
17.04.2026 на адресу суду надійшла заява Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якій просить роз`яснити рішення суду по справі № 120/264/23, а саме зазначити чи зобов`язане Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплачувати ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимальним розміром пенсії і без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» та постановою Кабінету Міністрів України № 1778 від 30.12.2025 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану».
Ухвалою суду від 28.04.2026 року у задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про роз`яснення судового рішення відмовлено. 
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 12.05.2026 року повернуто виконавчий лист № 120/264/23 від 16.08.2023 року стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 12.05.2029 року.
У мотивувальній частині цієї постанови зазначено, що виплата коштів на виконання вищевказаного рішення суду буде здійснюватись боржником відповідно до покладених судом зобов?язань в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету, згідно з Порядком № 821. Відповідно до судової практики Верховного Суду невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів особі, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Отже, дані обставини унеможливлюють проведення інших виконавчих дій стосовно даного боржника, що виключає можливість фактичного виконання відповідного рішення.
Позивач вважає вказану постанову неправомірною, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не вчиненні всіх необхідних та своєчасних дій, передбачених ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання виконавчого листа, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
Відповідно до частини 1 статті 19 Конституції України, органи державної влади, у тому числі виконавчої, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Так, відповідно до ст. 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України №1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення
Положеннями пунктів 1, 16, 22 частини третьої статті 18 Закону №1404 передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону № 1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).
Отже, державний виконавець зобов`язаний розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа та в повному обсязі вчиняти передбачені законом виконавчі дії з метою примусового виконання рішень, в тому числі рішень зобов`язального характеру.
Щодо підстав для повернення виконавчого листа стягувачу, то такі визначаються статтею 37 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Отже, на думку суду, застосування вказаної підстави можливе лише щодо виконавчого документа про звернення стягнення на майно на кошти та інше майно боржника, порядок здійснення якого регламентується нормами розділу VII Закону № 1404-VIII (ст.ст. 48-62).
Разом з тим предметом виконання у виконавчому провадженні № 80112634 є виконавчий лист суду про зобов`язання боржника бо вчинення певних дій, тобто рішення немайнового характеру, виконання якого здійснюється в порядку, визначеному розділом VII Закону № 1404-VIII (ст.ст. 63-67).
Відтак у даному випадку повернення виконавчого документа стягувачу за пунктом 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII є неправомірним.
Крім того, суд зауважує, що для повернення виконавчого листа стягувачу із цих підстав необхідними є такі умови:
- наявність встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення;
- наявність встановленої законом щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;
- внаслідок наявності вищезазначених заборон виключається можливість виконання відповідного рішення.
Втім, в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на норми закону, яким встановлено заборону на звернення стягнення на майно чи кошти боржника або заборону на проведення інших виконавчих дій стосовно боржника.
Крім того, приймаючи відповідну постанову, державний виконавець фактично лише описав обставини виконання судового рішення, повідомлені боржником, які, на думку виконавця, унеможливлюють вчинення подальших виконавчих дій в порядку статей 63, 75 "Про виконавче провадження".
Однак при цьому постанова не містять жодного обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документу, з якими пункт 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу.
Відповідач обґрунтовує правомірність постанови тим, що невиконання судового рішення в частині виплати стягувачу грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням такого рішення без поважних причин і є тією обставиною, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Проте суд такі доводи відхиляє, оскільки відповідачем не конкретизовано норму закону, якою встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, або ж норму закону, яким встановлено заборону на проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Водночас судова практика, на яку посилається відповідач, не вважається законом в розумінні вимог п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII.
Також суд зауважує, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках – на приватних виконавців (ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").
Відтак посилання державного виконавця в оскаржуваній постанові на Порядок № 821 від 14.07.2025 не може бути підставою для повернення виконавчого документа стягувачу з мотивів існування окремого порядку виконання рішення суду в частині виплати недоплаченої особі пенсії.
Крім того, цей Порядок не встановлює відповідних правових наслідків для виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах ДВС.
Отже, рішення відповідача про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" є таким, що не ґрунтується на нормах закону.
При цьому додатково враховуються висновки Сьомого апеляційного адміністративного суду в подібних правовідносинах, наведені у постанові від 21.02.2022 у справі № 120/15273/21-а.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що головним державним виконавцем передчасно та неправомірно винесено постанову від 12.05.2026 року про повернення виконавчого документу стягувачу, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 16.08.2023 року в справі №120/264/23 у виконавчому провадженні № 80112634.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
При цьому, згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших судових витрат не встановлено, питання про їх розподіл не вирішується.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, -
в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 12.05.2026 року ВП № 80112634 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 45798761);
Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, код ЄДРПОУ 13322403).

Суддя Дончик Віталій Володимирович