РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2026 року 	справа № 580/1487/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової за участі секретаря судового засідання В.В.Лічман розглянув у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу №580/1487/26 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) [не прибув] до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) [представник не прибув] про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.
І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ
17.02.2026 вх.№7908/26 представник позивача — адвокат Химчук Володимир Леонідович (ордер серії АІ №2128442) у позовній заяві просить: 
– визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нерозгляду рапорту солдата ОСОБА_1 про звільнення з лав Збройних Сил України за станом здоров`я за абз. 2 пп. «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю інвалідності;
– зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) розглянути по суті та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 29.12.2025 року звільнення з лав Збройних Сил України за станом здоров`я за аз. 2 пп. «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю інвалідності з урахуванням висновків суду.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). 12.05.2026 здійснений перехід для розгляду за правилами загального провадження, 14.05.2026 закрите підготовче провадження і призначений розгляд справи. 
ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА
В обгрунтуванні позовних вимог зазначається, що ОСОБА_1 28.10.2024 призваний на військову службу під час мобілізації у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні. 29.12.2025 звернувся до командира військової частини із рапортом про звільнення з військової служби згідно з підпунктом б пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із наявною інвалідністю. Представник позивача зазначає, що рапорт надісланий поштою (ідентифікатор 0900100100526), що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби неправомірними та такими, що порушують його законні права та інтереси (у множині без окреслення конкретного права чи інтересу), тому звернувся до суду.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач позовні вимоги не визнає. 16.03.2026 вх.№13721/26 у відзиві на позовну заяву просив відмовити, позаяк позивачу наказом начальника Головного центру від 12 вересня 2025 року №1300-OC припинені види забезпечення, необхідно у порядку ч. 5 ст. 401 КК України прибути до відповідача з ухвалою суду про поновлення на військовій службі, приступити до виконання обов`язків військової служби, виконати рапорт на звільнення з військової служби та здати посаду, заочний розгляд рапорту військовослужбовця на звільнення із військової служби та здачу ним справ та посади не передбачений.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Суд встановив, 28.10.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач призваний у Збройні Сили України та направлений до військової частини НОМЕР_2 слухачем тимчасового пункту накопичення особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За період служби перебував на стаціонарному лікуванні: з 21.11.2024 до 29.11.2024 КНП «Перша Черкаська міська лікарня»; з 16.12.2024 до 31.12.2024 ДУ «Інститут отоларингології ім.проф.О.С.Коломийченка НАМН України»; 05.05.2025 до 12.05.2025 ДУ «Інститут отоларингології ім.проф.О.С.Коломийченка НАМН України».
Згідно із приписом військової частини НОМЕР_2 від 24.07.2025 Позивач прибув до військової частини НОМЕР_4 для проходження військово-лікарської комісії.
Рішенням гарнізонної військово-лікарської комісії Центрального клінічного госпіталю Головного військово-медичного клінічного центру ДПСУ від 28.08.2025 позивач визнаний придатним до військової служби.
Під час проходження ВЛК на підставі рішення від 01.08.2025 №144/25/3043/Р Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП БМР Білоцерківська міська лікарня №1 позивачу з 11.07.2025 до 11.07.2026 встановлена 3 група інвалідності.
У зв`язку із наявністю інвалідності, що підтверджувалася рішенням від 01.08.2025 №144/25/3043/P Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП БМР Білоцерківської міської лікарні №1 позивач визначався щодо продовження військової служби, тому звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із рапортом від 29.12.2025, просив звільнити з військової служби відповідно до пп. «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із наявністю інвалідності (долучив фотокопії: витяг із паспорта, картку фізичної особи-платника податків, пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №144/25/3043/В, Рекомендації, що є частиною відновлювальної програми реабілітації особи з інвалідністю, номер витягу 144/25/3043/1, виписки №1799 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виписки №531 із медичної карти, фотокопію направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії ГВМКЦ (ЦКГ) ДПСУ від 19.07.2025). Рапорт 29.12.2025 із додатками Позивач поштою надіслав до військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується поштовою накладною №0900100100526.
У відповідь на рапорт ВЧ НОМЕР_2 повідомила, що рапорт від 29.12.2025 поданий солдатом ОСОБА_1 не «по команді», форма рапорту складається власноруч, військовослужбовець самоусунувся від виконання службових обов`язків після лікування, матеріали направлені до ДБР, відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені 12.12.2025 до ЄРДР за №62025100140004017.
Розглянувши подані документи і матеріали, перевіривши аргументи щодо обставин справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задовольнити частково з огляду на таке.
V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Згідно з ч. 2 ст. 65 Конституції України громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Преамбулою Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон №2232) визначено, що: цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаний із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Законом №2232 передбачені види військової служби, серед яких служба за призовом під час мобілізації, на особливий період та військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102, введений в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Відповідно до ч.2 ст.1 Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів під поняттям «офіційні документи» розуміється будь-яка інформація, записана у будь-якій формі, складена або отримана, та яка перебуває у розпорядженні державних органів. Конвенція Ради Європи про доступ до офіційних документів передбачає, що державний орган сприяє заявнику, наскільки це практично можливо, ідентифікувати запитуваний офіційний документ (ч.1 ст.5).
Відповідно до ст.12 Закону України від 02 жовтня 1996 р. № 393/96-ВР «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільним процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про судоустрій і статус суддів», «Про доступ до судових рішень», «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження», «Про адміністративну процедуру». Якщо вирішення питань, порушених у заявах (клопотаннях) і скаргах громадян, належить до предмета регулювання Закону України «Про адміністративну процедуру», вони розглядаються у порядку, встановленому зазначеним Законом України.
Право бути почутим є ключовим принципом «належного врядування» в демократичній державі. Перш ніж орган публічної влади ухвалить адміністративне рішення, яке стосується прав чи інтересів певної особи, їй повинна бути надана можливість висловити свої міркування та надати органу публічної влади інформацію і свої аргументи. Процедури й питання, що потребують розгляду, залежать від того, чи стосується адміністративне рішення індивідуальних або колективних інтересів. Мотиви здійснення органами публічної влади власних повноважень мають відповідати мотивам, з якими ці повноваження були надані законом (https://rm.coe.int/handbook-administration-and-you/1680a06311). Органам публічної влади заборонено використовувати свої повноваження з неналежних мотивів або з неналежною ціллю, навіть якщо результат буде подібний до досягнутого в рамках законних дій. Принцип «належного врядування» не має перешкоджати органам влади виправляти ненавмисні помилки, навіть ті, яких вони припустились унаслідок недбалості (АДМІНІСТРУВАННЯ І ВИ: Посібник - принципи адміністративного права у відносинах між особами та органами публічної влади / https://rm.coe.int/handbook-administration-and-you/1680a06311).
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 18 січня 2023 року у справі №826/10888/18 висновує: саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його правомірності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на його прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Не кожен дефект акту робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то залежно від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його правомірність. Порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.
Сталою є позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №826/6528/18, від 10.04.2020 у справі №819/330/18, від 10.01.2020 у справі №2040/6763/18).
Адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації (п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року № 2073-IX). Адміністративна процедура визначається Конституцією України, цим Законом та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.1 ст.3 Закону №). Відповідно до ст.10 Закону № 2073-IX) визначено «добросовісність і розсудливість»: 1. Адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом. 2. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства. 3. Особа зобов`язана здійснювати надані їй права добросовісно та не зловживати ними. Відповідно до ст.18 Закону № 2073-IX визначено «гарантування ефективних засобів правового захисту»: 1. Особа має право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністративного органу в порядку адміністративного оскарження відповідно до цього Закону та/або в судовому порядку. 2. Адміністративний орган зобов`язаний повідомити особу про спосіб, порядок і строк оскарження адміністративного акта, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи. Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтувати адміністративний акт, якщо той може негативно вплинути на особу з дотриманням ст. 72 Закону № 2073. У такому акті має бути мотивувальна частина, що дає можливість особі зрозуміти підстави та причини прийняття саме такого рішення (мотивувальна частина пояснює, чому саме таке рішення прийнято щодо обтяжуючих (негативних) наслідків). У науково-практичному коментарі до Закону № 2073-IX зазначено: принципи добросовісності та розсудливості корелюються насамперед з п.5 та п.6 частини 2 ст.2 КАС України як критеріями для оцінки правомірності рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Верховний Суд 11.09.2023 у справі №420/14943/21 зазначив, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, що не ґрунтуються на нормах права.
Верховний Суд 18 січня 2023 року у справі №580/1300/22 звернув увагу, що легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи норм права (законодавства); не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує реальний спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства; обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги).
VІ. ОЦІНКА СУДУ
З метою реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації зацікавлена особа повинна надати військово-обліковий документ та інші документи, за результатами розгляду яких, адміністративним органом за місцем військового обліку приймається рішення про наявність або відсутність у особи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Під час проходження ВЛК на підставі рішення від 01.08.2025 №144/25/3043/Р Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП БМР Білоцерківська міська лікарня №1 позивачу з 11.07.2025 до 11.07.2026 встановлена 3 група інвалідності.
Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (абз. 2 пп. «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), тому отримавши рапорт з волевиявленням про звільнення зі служби (у військового встановлено 3 групу інвалідності, він висловлює бажання не продовжити службу), командування зобов`язане підготувати документи для звільнення. 
Оцінюючи докази і перевіривши доводи у контексті бездіяльності відповідача щодо неналеженого розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби відповідно до рапорту і доданих документів за відсутності рішення (акта владно-розпорядчого характеру) у межах адміністративного провадження (ст.69, 72 Закону №2073) за критеріями частини 2 статті 2 КАС України, суд дійшов висновку про допущену протиправність, позаяк відповідач, без прийняття мотивованого рішення (оформленого офіційного документа у формі наказу), діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно/несправедливо, без врахування та необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) з огляду на легітимні очікування військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану та має 3 групу інвалідності.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не додано доказів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законодаством про адміністративну процедуру з наданням мотивованого рішення за результатом опрацювання отриманого рапорту замість листа інформаційного характеру та/або реагуванням у формі управлінського рішення, проте суд не може підмінити суб`єкта владних повноважень під час переміщення/звільнення військовослужбовця у період дії режиму воєнного стану, який не довів, що діяв в установлений спосіб (звернувся вчасно по команді).
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог.
Верховний Суд у постанові від 20.04.2022 у справі № 280/7420/20 у п.38 зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Під час вирішення справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (ст.245 КАС України).
Згідно із пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1153/2008#Text) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, що підтверджують підстави звільнення. Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких виданий наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання. Наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, є видання наказу по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту у формі рішення.
У задоволенні вимоги щодо зобов`язання прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 29.12.2025 щодо звільнення з лав Збройних Сил України за станом здоров`я за абз. 2 пп. б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю інвалідності з урахуванням висновків суду належить відмовити як передчасній в контексті неналежного розгляду рапорту позивача.
Верховний Суд у постанові від 18.07.2019 у справі №826/2426/16 (ЄДРСР 83104634) зазначив, що листи – це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. 
Відповідно до статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (ч.4 ст.245 КАС України).
Позаяк суд не підміняє повноваження адміністративного органу в адміністративній процедурі, то з метою захисту права Позивача бути почутим необхідно зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 29.12.2025 про звільнення зі служби, що отриманий 06.01.2026 (згідно із поштовою накладною №0900100100526 / R 090010004615), з дотриманням принципів належного врядування і вимог Закону України «Про адміністративну процедуру» та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Відповідно до частини 3 ст.139 КАС України під час часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. 
Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) під час розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення зі служби від 29.12.2025.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення зі служби від 29.12.2025, що отриманий 06.01.2026 (згідно із поштовою накладною №0900100100526 / R 090010004615), з дотриманням принципів належного врядування і вимог Закону України «Про адміністративну процедуру» та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Судові витрати не потребують розподілу.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21.
Копію рішення суду направити сторонам справи:
позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];
відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) [ АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ]
Рішення суду складене 27.05.2026.

Суддя 	Лариса ТРОФІМОВА