ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року	справа № 380/9742/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Карп`як Оксана Орестівна, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_3 ) про стягнення коштів 27082, 00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до грошового атестату сержант ОСОБА_1 від 13.03.2023 № 146, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_4 ), останній отримував допомогу на оздоровлення за 2023 рік за попереднім місцем проходження місцем проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_4 ). Однак, попри те, що такий вид грошової допомоги підлягає виплаті один раз на рік, відповідачу повторно було виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 на підставі поданого ним рапорту. Вказані дії, на думку позивача, не узгоджуються з Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558, якими встановлено, що допомога на оздоровлення надається один раз на рік. Натомість у даному випадку таку допомоги було виплачено відповідачу двічі за один і той же рік служби, що свідчить про виплату йому надмірних коштів, які підлягають поверненню в порядку, визначеному статтями 1212, 1215 Цивільного кодексу України. 
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що з тексту грошового атестату вбачається, що відповідачу ІНФОРМАЦІЯ_2 виплачена грошова допомога на оздоровлення, однак не зазначено по яку дату відповідач забезпечений даним видом грошового забезпечення та відсутнє посилання на наказ, на підставі якого така допомога виплачена. Інших доказів, які б підтверджували, що відповідач отримав матеріальну допомогу для оздоровлення саме за 2023 рік за попереднім місцем служби позивачем не надано. А отже, відповідачем не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачем допомоги на оздоровлення за 2023 рік за попереднім місцем служби та його обізнаність про отримання даної виплати. Виходячи з вище викладеного, оскільки в грошовому атестаті відповідача не зазначено за який саме період ним отримана допомога на оздоровлення, не можна стверджувати, що він був достеменно обізнаний про отримання ним допомоги на оздоровлення за 2023 рік, що виключає факт недобросовісного набуття ним цих грошових коштів. Тоді, як начальник фінансово - економічного органу Держприкордонслужби при погодженні рапорту, зобов`язаний був перевірити факт отримання/ неотримання відповідачем допомоги на оздоровлення. Не здійснення такої перевірки свідчить не про недросовісність відповідача, а про недбалість з боку фінансово - економічного органу та невиконання вимог нормативно правових актів в сфері фінансового господарства Держприкордонслужби. Зазначене також підтверджується наказом №46-43-АГ від 16.11.2024 «Про результати службового розслідування», яким встановлено, що підполковник ОСОБА_2 , який з 09.02.2023 по 05.08.2023 виконував обов`язки головного бухгалтера – начальника фінансово – економічного відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 (військової частини НОМЕР_1 ) своїми діями, що полягали у неналежному виконанні службових обов`язків, завдав державі матеріальної шкоди з необережності, у вигляді повторного нарахування та виплати військовослужбовцям допомоги на оздоровлення, у сумі 39 035, 50 (тридцять дев`ять тисяч тридцять п`ять грн п`ятдесят коп.) грн. А отже, оскільки відповідач отримав від позивача спірні грошові кошти у вигляді допомоги на оздоровлення, їх виплата проведена позивачем добровільно, без рахункової помилки та без недобросовісності з боку відповідача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.
Ухвалою від 19.05.2025, вказану позовну заяву залишено без руху, а особі, що звернулась, надано строк для усунення недоліків. Вимоги ухвали судді від 19.05.2025 позивачем виконано повністю.
Ухвалою від 02.06.2025 продовжено позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви, встановлений ухвалою від 19.05.2025, в частині надання суду доказів надіслання відповідачу листом з описом вкладення копії позовної заяви разом з усіма доданими до неї документами на 5 днів з дня отримання цієї ухвали суду.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, ухвалою судді від 14.07.2025 поновлено позивачу строк звернення до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів, відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін, за наявними у справі доказами.
Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.
Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 14 березня 2023 № 47-ОС зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення сержанта для подальшого ОСОБА_1 , який прибув проходження військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_4 , зарахованого наказом Голови Державної прикордонної служби України від 10.03.2023 № 326-ОС у розпорядження начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, з 14 березня 2023 року. 
Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 27.06.2024 № 879-ОС, виключено з усіх видів забезпечення, сержанта ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника першої групи першого вогневого відділення першої прикордонної застави артилерійських гармат третього відділу прикордонної служби (тип С) (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону. 
На підставі наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 14 червня 2024 року № 834-ОС, звільнено сержанта ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці) пункту 3 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням часу на здавання справ та посади з 27 червня 2024 року. 
Відповідно до рапорту від 22.06.2023 № 2.7/20965/23-Вн, згідно вимог згідно вимог постанови КМУ від 30.08.2017 No704, сержант ОСОБА_1 , звернувся по команді до начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону полковника ОСОБА_3 щодо отримання допомоги на оздоровлення за 2023 рік. 
Згідно витягу з наказу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 23.06.2023 № 361-ОС «Про виплату допомоги на оздоровлення» та додатку до нього головному бухгалтеру начальнику ФЕС визначено забезпечити виплату допомоги на оздоровлення у грудні 2023 сержанту ОСОБА_1 . 
Відповідно до Витягу з реєстру перерахувань на карткові рахунки відповідно до розрахунково-платіжної відомості від 20.06.2023 № 61 розрахунково-платіжної відомості №32 від 28.06.2023 з урахуванням військового збору АТ та ПДФО АТ, сержанту ОСОБА_1 нараховано допомогу на оздоровлення за 2023 рік, у розмірі 27082, 00 (двадцять сім тисяч вісімдесят дві тисячі 00 коп.). 
Відповідно до грошового атестату сержант ОСОБА_1 від 13.03.2023 № 146, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_4 ), останній отримував допомогу на оздоровлення за 2023 рік за попереднім місцем проходження місцем проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_4 ). 
Вважаючи, що ОСОБА_1 було повторно нараховано допомогу для оздоровлення за 2023 рік на підставі наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої, третьої статті 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XI).
Зокрема, вказаний Закон визначає порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
Так, абзацом 1 пункту 1 статті 9 цього Закону №2011-XI передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Абзацом 2 пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з пунктами 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до абзацу 1 пункту 4 статті 9 Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно з підпунктом 1 пункту 3 статті 9-1 Закону №2011-XII при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
Згідно з пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Пунктом 3 статті 15 Закону №2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби), визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за №854/32306 (далі Інструкція №558 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Відповідно до пункту 1 глави 7 розділу IV Інструкції №558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення (далі - допомога) в розмірі місячного грошового забезпечення.
У разі переміщення військовослужбовців по службі до інших органів Держприкордонслужби в наказі начальника (командира) органу Держприкордонслужби про виключення зі списків особового складу зазначаються відомості про надання допомоги для оздоровлення (абзац перший пункту 7 глави 7 розділу IV Інструкції №558).
Отже, зміст наведених норм свідчить про те, що допомога для оздоровлення виплачується військовослужбовцям органів Державної прикордонної служби один раз на рік незалежно від обставини їх переміщення по службі до іншого органу Держприкордонслужби.
Проте, як свідчить зміст наявних у справі матеріалів, відповідачу було виплачено грошову допомогу для оздоровлення у 2023 рік як за час служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_4 ), так і після переведення на нове місце служби до НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), що призвело до подвійної виплати одного і того ж виду грошового забезпечення за один календарний рік служби та понесення позивачем зайвих витрат з виплати відповідачу грошового забезпечення.
Суд зазначає, що питання повернення зайво виплачених коштів не врегульоване нормами спеціального законодавства, якими визначено порядок нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, однак такі регламентовані Цивільним кодексом України.
Так, згідно з приписами статті 1212 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї норми зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав.
Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України визначає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.
Оскільки наявними у справі матеріалами підтверджується, що у 2023 році відповідачу під час проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_4 ) уже було виплачено грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік, однак таку було виплачено і у 2023 році під час служби у складі НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), суд погоджується з доводами позивача про те, що подвійне нарахування вказаного виду грошового забезпечення відбулося внаслідок недобросовісної поведінки з боку набувача ( ОСОБА_1 ), оскільки останній, знаючи і розуміючи, що за попереднім місцем служби йому уже було виплачено грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік, повторно звернувся із рапортом про виплату такої допомоги за новим місцем служби.
Суд наголошує на тому, що відповідно до пункту 1 глави 7 розділу IV Інструкції №558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення (далі - допомога) в розмірі місячного грошового забезпечення.
З огляду на викладене, суд відхиляє твердження відповідача про те, що не зазначено по яку дату відповідач забезпечений даним видом грошового забезпечення та відсутнє посилання на наказ, на підставі якого така допомога виплачена. Відповідачем не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували факт неотриманняним допомоги на оздоровлення за 2023 рік за попереднім місцем служби та його необізнаність про отримання даної виплати.
Суд також відхиляє твердження відповідача про те, що наказом №46-43-АГ від 16.11.2024 «Про результати службового розслідування» встановлено, що підполковник ОСОБА_2 , який з 09.02.2023 по 05.08.2023 виконував обов`язки головного бухгалтера – начальника фінансово – економічного відділу НОМЕР_2 мобільного прикордонногозагону (військової частини НОМЕР_1 ) своїми діями, що полягали у неналежному виконанні службових обов`язків, завдав державі матеріальної шкоди з необережності, у вигляді повторного нарахування та виплати військовослужбовцям допомоги на оздоровлення, у сумі 39 035, 50 (тридцять дев`ять тисяч тридцять п`ять грн п`ятдесят коп.) грн., оскільки вказані дії були спричинені недобросовісними діями набувача – звернення відповідача із рапортом про вказану виплату.
Вказане, враховуючи наведені вище положення Цивільного кодексу України, є підставою для стягнення зайво виплачених відповідачу коштів з виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік.
Відтак, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення таких коштів з відповідача на користь позивача в судовому порядку.
Пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені у даній справі обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено правомірність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача завданої державні шкоди. Тому заявлений позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Зміст указаної норми свідчить про те, що в разі задоволення судом позову суб`єкта владних повноважень стягненню з відповідача підлягають лише судові витрати, які були пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки під час розгляду даної справи не залучались свідки та не проводились експертизи, то відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат.
Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246, 262, 295 КАС України , суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП – НОМЕР_3 ) на користь держави в особі НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ – НОМЕР_5 ) заподіяну державі матеріальну шкоду у розмірі 27082,00 грн (двадцять сім тисяч вісімдесят дві гривні 00 копійок).
Судові витрати не розподіляються.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Карп`як Оксана Орестівна