Справа № 445/2166/25 
провадження № 2/445/265/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кіпчарського О. М.
секретаря судового засідання Кшемінської О.Я.

з участю представника 
відповідача Барабаша В.Г.
представника третьої особи, що 
не заявляє самостійних вимог 
на предмет спору ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба в справах дітей Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області про визначення участі позивача у спілкуванні з неповнолітньою дитиною, 

в с т а н о в и в :
02 вересня 2025 року, через систему «Електронний суд», представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Білевич Х.О. звернулась до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3 про визначення участі позивача у спілкуванні з неповнолітньою дитиною. 
Стислий виклад позиції позивача
В обґрунтування заявленого позову представник позивача вказує, що 05.02.2019 року Золочівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області між сторонами було зареєстровано шлюб, в якому у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 30.10.2023 року шлюб між сторонами розірвано. 24.08.2023 року Золочівським районним судом Львівської області видано судовий наказ про стягнення аліментів на утримання сина. Вказує, що позивач сплачує аліменти своєчасно та у повному обсязі. Станом на даний час відповідач з дитиною проживає на території Федеративної республіки Німеччина. Відповідачка перешкоджала побаченням позивача з сином, коли син приїжджав до України. Також мати не погоджується на забезпечення умов для того, щоб позивач міг бачитися з сином за місцем його проживання закордоном, оскільки позивач має змогу виїжджати за межі України. Зазначає, що відповідач забороняє сину спілкуватися з батьком засобами телефонного зв`язку. 
Як наслідок, просить визначити участь батька ОСОБА_2 у побаченнях з сином ОСОБА_4 три рази на тиждень, кожен четвер з 17.00 год. до 20.00 год. та кожну суботу і неділю з 10.00 год. до 20.00 год. у разі перебування сина на території України; за місцем його фактичного проживання на території Федеративної Республіки Німеччина кожних три місяці з 10.00 год. до 20.00 год. протягом трьох днів підряд - в п`ятницю, суботу та неділю, а також шляхом необмеженого спілкування батька з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку.
Стислий виклад позиції відповідача 
Представник відповідача щодо заявленого позову заперечив, вказує, що відповідачка покинула межі території України після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, проти чого позивач не заперечував. На даний час відповідач з дитиною проживають на території Федеративної республіки Німеччина, в північній її частині, фактично на острові. Відповідач не чинить позивачу жодних перешкод у спілкуванні з дитиною, щодо вимоги про побачення батька з дитиною на території України мати не заперечує. Водночас, звертає увагу, що спільній дитині сторін на даний час виповнилось лише 5 років, дитина не користується, та німецьке суспільство не толерує використання такими дітьми гаджетів, а тому в повній мірі спілкуватись через відео- аудіо- зв`язок, не завжди є можливим, хоча щодо такої вимоги вона теж фактично не заперечує. За поясненнями представника відповідача, його довірителька не погоджується з позовною вимогою щодо побачень з дитиною за місцем її та дитини місця проживання, оскільки з позивачем їх шлюб розірвано, а тому вона фактично заперечує щодо його перебування у їх місці проживання з 10:00 до 20:00 год. 
Стислий виклад позиції Служби у справах дітей 
Служба у справах дітей Золочівської міської ради Львівської області надала висновок комісії з питань захисту прав дитини Золочівської міської ради № 63 від 25.11.2025 року, відповідно до якого вирішила, що позивач має право на спільне проведення часу з сином тричі на тиждень кожен четвер з 17.00 год. до 20.00 год. та кожну суботу і неділю з 10.00 год. до 20.00 год. у разі перебування дитини на території України; кожних три місяці з 10.00 год. до 20.00 год., протягом трьох днів підряд - в п`ятницю, суботу та неділю, за місцем фактичного перебування дитини на території Федеративної республіки Німеччина, а також на спілкування з дитиною в режимі відео зв`язку, три дні на тиждень: середа, п`ятниця та неділя, до 15 хвилин, з 18:00 до 20:00 год.
Інші процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Золочівського районного суду Львівської області від 04.09.2025 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді Золочівського районного суду Львівської області від 15.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 
Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 11.12.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 
Судові засідання у справі неодноразово відкладались з тих чи інших причин. 
Позивач та його представник в останнє судове засідання не з`явились, представник позивача інформувала суд, що не встигає за часом приїхати в судове засідання до м. Золочева, підтримує раніше надані пояснення, не заперечує щодо розгляду справи за її відсутності. 
В попередніх судових засідання позивач надав пояснення аналогічні доводам позову, вказує, що спілкуватись із відповідачкою не має можливості, оскільки вона його заблокувала в різних месенджерах, що продемонстрував в судовому засіданні, надав для огляду свій телефон в частині переписки з відповідачем, намагався здійснити їй телефонний дзвінок, чого дійсно не видавалось можливим зробити, додав скріншоти попередніх переписок із відповідачем, а також спільні фотографії з дитиною. 
Представник відповідача підтримав раніше надані пояснення та вказує, що суд не вправі вирішувати питання щодо побачення позивача з дитиною на території іноземної держави, оскільки на цю територію не поширюється юрисдикція українського суду. Щодо вимог про побачення позивача з дитиною на території України не заперечив, щодо спілкування по відео – аудіо – зв`язку вказав, що відповідач проти цього не заперечує, однак звертає увагу, що дитина не користується гаджетами, в місці їх проживання не завжди стабільний інтернет, відповідач не може змусити дитину спілкуватись, якщо дитина цього не бажає. 
Представник Служби у справах дітей підтримала раніше наданий висновок щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини. 
02.06.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. 
Фактичні обставини справи встановлені судом 
05.02.2019 року Золочівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом. 
У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сторін народився син - ОСОБА_4 .
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. 
Відповідно до судового наказу від 24.08.2023 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дитини. 
Відповідач, разом з неповнолітнім сином, проживають у м. Ліст-ауф-Зильт, Федеративна республіка Німеччина, в квартирі, яку орендує відповідач. 
Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Золочівської міської ради № 63 від 25.11.2025 року, остання вирішила, що позивач має право на спільне проведення часу з сином тричі на тиждень кожен четвер з 17.00 год. до 20.00 год. та кожну суботу і неділю з 10.00 год. до 20.00 год. у разі перебування дитини на території України; кожних три місяці з 10.00 год. до 20.00 год., протягом трьох днів підряд - в п`ятницю, суботу та неділю, за місцем фактичного перебування дитини на території Федеративної республіки Німеччина, а також на спілкування з дитиною в режимі відео зв`язку, три дні на тиждень: середа, п`ятниця та неділя, до 15 хвилин, з 18:00 до 20:00 год.
Вказаний висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Золочівської міської ради № 3687 від 27.11.2025 року.
Фактично вказаний висновок не виконується, доказів зворотного суду не представлено. 
Позивач є особою з інвалідністю третьої групи за загальним захворюванням, що підтверджується відповідним посвідченням. 
Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд виходить з наступних положень законодавства, що регулюють спірні правовідносини. 
Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За приписами ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 -3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 51 Конституції України, ч. 2,3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування, що передбачено ст. 7 Конвенції про права дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.
У відповідності до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
За положеннями ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно зі ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, що передбачено ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства».
Згідно зі ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини, що передбачено ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства».
Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Ст. 157 СК України, визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.
Відповідно до частини ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Висновки суду за результатом розгляду справи
Позивач та відповідач мають рівні права та обов`язки щодо дитини. 
Будь-яких переваг чи пріоритету у спілкуванні та вихованні дитини відповідачка не має, незважаючи на те, що дитина проживає разом з нею. 
Не може бути перешкодою для спілкування одного з батьків, хто проживає окремо, факт проживання дитини за межами території України. 
Обставини справи свідчать про наявність перешкод у позивача в спілкуванні з дитиною, після її спільного виїзду з відповідачкою за межі території України, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо усунення цих перешкод та визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
Будь-який конфлікт між сторонами, чи обмеження дитини у спілкуванні з одним з батьків, негативно впливає на малолітню дитину.
Незважаючи на те, що представник відповідача вказує, що відповідач не заперечує щодо спілкування позивача з дитиною по аудіо чи відео зв`язку, усі повідомлення та дзвінки у відповідні месенджери відповідачкою проігноровано. 
Відтак, зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батькові дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню з її боку того, що права кожного з батьків є рівними, а дитина повинна спілкуватися не лише з матір`ю, а й з батьком. 
Більше того, судове рішення, яким визначено способи та порядок участі батька у спілкуванні з дитиною сприятиме правовій визначності та дисциплінуватиме відповідача щодо дотримання прав позивача на спілкування з сином. 
Відповідачем не надано доказів, які б давали підстави стверджувати про наявність негативного впливу зі сторони батька на виховання та розвиток сина, або доказів того, що дитина не бажає спілкуватися з батьком, а її психоемоційний стан не дозволяє їм зустрічатися.
Окремо слід зазначити, що сторони у справі та їх неповнолітня дитина є громадянами України, між Україною та Федеративною республікою Німеччина відсутній міжнародний договір про правову допомогу в сімейних справах, а отже український суд не обмежений у вирішенні питань щодо побачень одного з дитиною за межами території України. 
Разом з тим, таке рішення, у разі його примусового виконання підлягатиме відповідній легалізації та надання дозволу на його виконання компетентним судом держави за місцем проживання дитини. 
З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним, підлягає до задоволення, а тому необхідно визначити участь позивача у побаченнях з сином на території України, за місцем фактичного проживання дитини на території Федеративної Республіки Німеччина, а також шляхом спілкування позивача з сином засобами телефонного зв`язку, враховуючи при цьому режим дня дитини, виходячи із варіантів запропонованих позивачем, які фактично узгоджені комісією з питань захисту прав дітей. 
Водночас, суд роз`яснює, що сторони не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі батька у вихованні дитини, з урахуванням вікових змін, особистих відносин, розвитку та потреб дитини, що відповідатиме її інтересам. 
Дане судове рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів чи форм побачень позивача з дитиною.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 968,96 грн. 
Керуючись ст. ст. 141 , 153 , 157 , 159 СК України , ст. 10-13, 141, 142, 258-259, 263-265 ЦПК України , суд – 
п о с т а н о в и в :
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба в справах дітей Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області про визначення участі позивача у спілкуванні з неповнолітньою дитиною – задовольнити.
Визначити ОСОБА_2 , наступний спосіб у спілкуванні та вихованні дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
побачення з дитиною та спільне проведення часу тричі на тиждень, кожен четвер з 17.00 год. до 20.00 год. та кожну суботу і неділю з 10.00 год. до 20.00 год. у разі перебування дитини на території України, з врахуванням режиму дня дитини та її стану здоров`я;
побачення з дитиною та спільне проведення часу один раз на три місяці з 10.00 год. до 20.00 год., протягом трьох днів підряд - в п`ятницю, суботу та неділю, у разі перебування дитини за межами території України, зокрема на території Федеративної республіки Німеччина, в місті перебування дитини, з врахуванням режиму дня дитини, її стану здоров`я та за попереднім узгодженням з матір`ю дитини, без шкоди навчальному процесу дитини;
спілкування з дитиною особисто, засобами будь-якого виду аудіо та/або відео зв`язку, не менше трьох разів на тиждень, впродовж 20 хвилин, з 18:00 до 20:00 год за часом місця проживання дитини, з врахуванням режиму дня дитини та її стану здоров`я, в зв`язку з чим зобов`язати ОСОБА_3 організувати відповідний зв`язок та надати ОСОБА_2 актуальні контакти для зв`язку. 
Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , за визначеними даним судовим рішенням способами у спілкуванні та вихованні дитини.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок). 
Відомості про сторін справи: 
позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 . 
Повний текст рішення складено 08 червня 2026 року. 

  Суддя 	  О. М. Кіпчарський