ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/6487/26
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби, обчисливши її розмір за 15 (п`ятнадцять) повних років служби з урахуванням пільгової вислуги.
Ухвалою суду від 25.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
09.03.2026 до суду надійшов відзив відповідача, у якому військова частина НОМЕР_1 просила відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що право на одноразову грошову допомогу при звільненні виникає лише за наявності 10 і більше календарних років вислуги, тоді як календарна вислуга позивача становить лише 09 років 09 місяців 09 днів. Також відповідач зазначав, що пункт 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 не підлягає застосуванню при визначенні розміру допомоги, оскільки пункт 8 розділу XXXII Порядку № 260 відсилає лише до пунктів 1, 2 вказаної постанови.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та наказом її командира від 07.03.2025 № 67 звільнений з військової служби у відставку за пп. "а" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". З 07.03.2025 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) 07.03.2025 № 67 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за підпунктом “а” пункту 3 частина 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-XII (за віком). Вислуга років у Збройних Силах України на день виключення зі списків частини становить: календарна - 09 років 09 місяців 09 днів, пільгова - 06 років 01 місяць 18 діб, загальна - 15 років 10 місяців 27 діб.
У відповідь на адвокатський запит представника позивача відповідач листом від 09.02.2026 № 2383/692 відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні, посилаючись на відсутність у позивача 10 і більше календарних років вислуги. Одноразову грошову допомогу при звільненні позивачеві виплачено не було.
Позивач вважає, що вказані дії відповідача призвели до неотримання ним одноразової грошової допомоги при звільненні, тому звернувся з даним позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, визначено Законом України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
Згідно з ч. 2 статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Крім того, відповідно до абзацу 3 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" від 17.07.1992 № 393 (у редакції, чинній на час звільнення позивача, далі - Постанова № 393), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Таким чином, для визначення розміру грошової допомоги застосовується саме календарна вислуга років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є наявність вислуги 10 років і більше.
В аспекті спірних правовідносин необхідно зауважити, що Верховним Судом було сформовано правову позицію, відповідно до якої поняття “календарна вислуга років” застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги “в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби”. При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” є наявність “вислуги 10 років і більше”.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 806/2104/17, від 24.11.2020 у справі № 822/3008/17, від 22.07.2021 у справі № 200/10368/18-а, від 29.04.2022 у справі № 580/2497/21.
Оскільки позивача звільнено з військової служби за підпунктом "а" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за віком), до спірних правовідносин застосовується абзац другий пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII, який передбачає умову - наявність "вислуги 10 років і більше".
Ключовим питанням цієї справи є з`ясування того, що саме слід розуміти під "вислугою 10 років і більше" як умовою набуття права на одноразову грошову допомогу при звільненні: виключно календарну вислугу, чи загальну вислугу з урахуванням пільгових періодів.
Суд зазначає, що Закон № 2011-XII, визначаючи умову набуття права на одноразову грошову допомогу при звільненні, оперує поняттям "вислуга" без будь-якого прикметника "календарна". Поняття "вислуга" є загальним і охоплює всі враховані відповідно до закону і підзаконних актів періоди служби, у тому числі зараховані на пільгових умовах.
Пунктом 3 Постанови № 393 визначено, що до вислуги років зараховується на пільгових умовах (один місяць служби за три місяці) зокрема: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у відповідний період здійснення зазначених заходів.
Судом встановлено, що загальна вислуга ОСОБА_1 на день виключення зі списків частини становила 15 років 10 місяців 27 діб, що суттєво перевищує встановлений законом мінімум у 10 років. Отже, умову "вислуги 10 років і більше", необхідну для набуття права на одноразову грошову допомогу при звільненні, позивачем дотримано.
Відповідач посилається на те, що пункт 8 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260), при визначенні розміру одноразової грошової допомоги відсилає лише до пунктів 1, 2 Постанови № 393, але не до пункту 3, а отже, пільгові роки не мають братися до уваги.
Суд не погоджується з цим аргументом з таких міркувань.
По-перше, пункт 8 розділу XXXII Порядку № 260 регулює порядок обчислення строку календарної служби для визначення саме розміру допомоги (кількість повних календарних років для обрахунку 50%), а не умови набуття права на неї. Питання ж права на допомогу - наявності вислуги 10 років і більше - регулюється безпосередньо абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII, де слово "календарна" відсутнє.
По-друге, підзаконний нормативний акт (Порядок № 260) не може обмежувати права, встановлені Законом, шляхом звуженого тлумачення умов їх виникнення. Відповідно до частини 3 статті 8 Конституції України, норми Конституції є нормами прямої дії, а закони мають верховенство над підзаконними актами. Тлумачення умов набуття права, що звужує їх порівняно із законом, є неприпустимим. 
По-третє, Верховний Суд, формулюючи наведену вище правову позицію у справах № 806/2104/17, № 822/3008/17, № 200/10368/18-а, № 580/2497/21, виходив саме з буквального тексту Закону № 2011-XII, де умовою є "вислуга 10 років", а не "10 календарних років вислуги".
Доводи відповідача про те, що ці постанови Верховного Суду не застосовні до справи, оскільки у них розглядалося "право на допомогу", тоді як у цій справі - "правильність обрахунку", є помилковими. Предмет цього позову - невиплата допомоги взагалі, що прямо пов`язано з наявністю чи відсутністю права на неї, а не з розміром виплати.
Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби за віком, що є підставою для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII; загальна вислуга позивача на день звільнення становить 15 років 10 місяців 27 діб, що перевищує встановлений законом мінімум у 10 років тому умову набуття права на одноразову грошову допомогу позивачем дотримано.
Щодо розміру одноразової грошової допомоги суд зазначає таке. 
Абзац перший пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII встановлює, що розмір допомоги визначається з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Пункт 8 розділу XXXII Порядку № 260 при обчисленні цього строку відсилає до пунктів 1 і 2 Постанови № 393. Суд у межах заявлених позовних вимог зобов`язує відповідача нарахувати та виплатити допомогу відповідно до наявної загальної вислуги. При цьому конкретний розрахунок грошового забезпечення, що є базою для обчислення, та точний розмір допомоги відповідач зобов`язаний визначити самостійно з урахуванням усіх складових грошового забезпечення позивача на дату звільнення.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідач не спростував факту невиплати одноразової грошової допомоги та не надав доказів законності такої бездіяльності. Позивач довів наявність у нього права на зазначену допомогу.
Відповідно до частини 1 пункту 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби за кожний повний рік служби відповідно до загальної вислуги років на дату звільнення, обчисленої з урахуванням пільгових періодів проходження служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" від 17.07.1992 № 393.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено:  25 травня 2026 р.

25.05.26