Справа № 357/19710/25
Провадження № 2/357/2100/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
( ЗАОЧНЕ )
28 квітня 2026 року місто Біла Церква
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді – Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання – Бондар Ж.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду № 3 цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» до ОСОБА_1 , про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В :
30.11.2025 представник позивача, адвокат Войціховський Антон Віталійович, звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення у системі «Електронний суд», що зареєстрований судом 01.12.2025, обґрунтовуючи тим, що 23.09.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 «HYUNDAI ELANTRA», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу Ford Fusion, державний номер НОМЕР_3 , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-210326296.Враховуючи матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило обчислення суми належної до виплати в якості відшкодування позивачем шкоди третій особі за полісом страхування №EP-210326296 у зв`язку з пошкодженнями внаслідок ДТП транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA, державний номер НОМЕР_2 . Належний кінцевий розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи до виплати склав 37310,00 грн. Отже, позивач, на виконання полісу страхування №EP-210326296, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди третій особі за пошкодження транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA,державний номер НОМЕР_2 , здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 37310,00 грн. Відповідно до наданої страхувальником інформації щодо транспортного засобу Ford Fusion, державний номер НОМЕР_3 ,при укладенні Полісу було невірно зазначено «Сфери використання транспортного засобу (К3)» та застосовано коригуючий коефіцієнт лише - К3=1, як до легкового автомобіля (крім таксі). Разом з тим, в ході розслідування страхового випадку, було встановлено що транспортний засіб Ford Fusion, державний номер НОМЕР_3 , використовується для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі. Таким чином, Полісом щодо транспортного засобу Ford Fusion, державний номер НОМЕР_3 , було застосовано коригуючий коефіцієнт К3=1, замість К3=1.1-1.4, тобто значно менший, ніж передбачено чинними нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 381.1. ст. 381 Закону № 1961-IV у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування,чи з порушенням умов, передбачених п. 13.2 ст. 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Враховуючи винність Відповідача у настанні ДТП, а також здійснення виплати страхового відшкодування, керуючись положеннями п. 38.1.1 ст. 38.1 Закону № 1961-IV, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування у розмірі 18648,00 грн (37310,00 грн - 50%). Досудову вимогу було направлено відповідачу 02.05.2024 та отримано останнім 07.05.2024. Позивач з відповідачем дійшли згоди щодо строків та умов досудового погашення боргу та 20.08.2024 відповідачем була здійснена оплата в сумі 1554,00 грн. Таким чином, сума боргу склала 17094,00 грн (18648,00-1554,00). Крім того, позивач вважає за необхідне заявити ще вимогу про стягнення з відповідача штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань, а саме: інфляційні втрати; пеню та три відсотки річних, розрахунок яких проводився за період з 01.10.2024 до 25.11.2025: розмір основного боргу 17094,00 грн, інфляційні втрати 2201,82 грн, пеня 5820,11 грн, три відсотки річних 591,15 грн, всього 25707,08 грн. Тому, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» грошові кошти у розмірі 25707,08 грн, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7300,00 грн.
03.12.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 28.01.2026 – 11:00.
28.01.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 09.03.2026 – 10:30, у зв?язку із першою неявкою відповідача у судове засідання.
12.02.2026 представник позивача, за довіреністю у справі – Крендельова Олена Сергіївна, подала до суду додаткові пояснення, у яких просила врахувати наступне: 1) Страховик ніколи не має права відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору страхування оскільки діє пряма заборона п.14.2 ст.14 Закону України № 1961-IV. 2) Страховик не має права проводити страхові розслідування в момент укладення договору страхування. Право на проведення страхового розслідування встановлено п. 34.1. ст.34 Закону України № 1961-IV виникає у страховика виключно після моменту, коли останній дізнався про подію, що має ознаки страхового випадку, тобто - ДТП за вже укладеним договором ОСЦПВ. 3) Договір ОСЦПВ укладається на підставі наданої Страхувальником інформації, саме Страхувальник несе відповідальність за її достовірність та її підтримання в актуальному стані. 4) Страховик не має права достроково припинити дію укладеного договору страхування щодо якого виявлено заниження страхового платежу або факт надання недостовірної інформації чи її приховування, оскільки закон не передбачає таких підстав. 5) Сфера таксі передбачає збільшення страхового платежу мінімум на 40% (коефіцієнт К3 = 1,4), а також надає страховику право застосувати коефіцієнт збільшення вартості до 500% (коефіцієнт 6 = до 5,0), що прямо регламентовано законодавством та внутрішніми документами Страховика. Будь-яке разове, періодичне чи систематичне використання в режимі для перевезень за плату переводить транспортний засіб у категорію підвищеного ризику зносу вузлів та агрегатів, призводить до підвищеної втоми водія та критично змінює технічні та експлуатаційні характеристики об`єкта страхування в цілому. Одночасно з цим збільшується інтенсивність використання транспортного засобу, що в свою чергу істотно підвищує вірогідність настання ДТП, що підтверджено статистикою з аналізом частоти настання страхових випадків, яка обґрунтовує підвищені розміри коефіцієнтів, що визначені законодавством. Приховавши факт використання для перевезень за плату, страхувальник позбавив страховика його законного права - оцінити реальний ризик та отримати страховий платіж в повному підвищеному розмірі. 6) Будь-яке разове, періодичне чи систематичне використання транспортного засобу у якості таксі, маршрутного таксі вимагає у страхувальника наявності обов`язкового технічного контролю (ОТК), відповідно договори ОСЦПВ щодо таких автомобілів укладаються на строк, що не перевищує строку чергового проходження ОТК відповідно до вимог Закону України «Про дорожній рух». 7) Страхувальник зобов`язаний протягом строку дії договору повідомляти страховика про будь-які зміни істотних обставин ризику та інших обставин, що впливають на розмір премії. Будь-яке разове чи систематичне використання транспортного засобу будь-коли впродовж строку дії договору ОСЦПВ у якості таксі, маршрутного таксі є суттєвою зміною істотних обставин ризику та інших обставин, що впливають на розмір страхового платежу. Зазначена норма встановлює обов`язок впродовж всього строку дії договору, а не виключно на момент настання події, що має ознаки страхового випадку, оскільки ступінь ризику визначається за договором страхування, за весь його строк, не відносно певного проміжку часу. Навіть якщо в момент ДТП водій не виконував конкретне замовлення, статус транспортного засобу як «таксі» не зникає в проміжках між замовленнями. Зазначене також узгоджується з обов`язком щодо транспортних засобів в режимі «таксі» проходити ОТК впродовж всього строку експлуатації авто, а не тільки під час виконання замовлення. 8) Невиконання Страхувальником обов`язку щодо проходження ОТК є додатковим підтвердженням порушення страхувальником умов експлуатації транспортного засобу у сфері підвищеного страхового ризику та вимог законодавства , однак основною та самостійною правовою підставою регресної вимоги у даній справі є положення статті 38-1 Закону України №1961-IV. 9) Страховик не має права відмовити потерпілому у виплаті страхового відшкодування навіть якщо страховий платіж за договором страхування є заниженим, страховик має обов`язок здійснити таку виплату, а лише потім набуває право вимоги у порядку регресу. 10) Експлуатація транспортного засобу - складна діяльність, пов`язана з ризиком та розширеними обов`язками, а не «базове право людини». Право керувати транспортним засобом - це спеціальне право, яке надається лише після підтвердження відповідності певним критеріям (вік, стан здоров`я, спеціальні знання, наявність документів). Таким чином, будь-які посилання, на те, що страхувальник, власник транспортного засобу не був повідомлений чи не мав достатньо знань є безпідставними, адже закон імперативно встановлює вимоги до водіїв транспортних засобів. ОСЦПВ є простим і зрозумілим видом страхування для кожного водія, який діє більше 20 років, тому жодним чином не можна стверджувати, що страховик перебував у більш вигідному становищі ніж страхувальник через необізнаність останнього. 11) Страхувальник будучи добре обізнаним в умовах страхування та законодавстві скористався правом на страховий захист у вигляді виплати страхового відшкодування потерпілим особам коштом страховика, але жодним чином не виконував свої обов`язки щодо надання достовірної інформації на момент укладання договору страхування, впродовж строку його дії та сплати страхового платежу в повному обсязі, в тому числі з урахуванням зміни ступеня ризику. 12) Страхувальник не виконав свого обов`язку щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку - додаткове підтвердження недобросовісної поведінки страхувальника. Страхувальник, зобов`язаний сприяти в розслідуванні причин та обставин ДТП, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Відтак Страховик був вкотре позбавлений можливості отримати від Страхувальника письмові пояснення для визначення причин та обставин його настання, сфери та умов використання, істотних обставин, ступеня ризику тощо. 13) Неправомірне заниження розміру страхового платежу дає можливість страхувальнику недоплачувати десятки тисяч гривень страхового платежу за декілька років , при цьому факт такої недоплати не буде мати для страхувальника ніяких негативних наслідків, якщо під час дії договору страхування не виникає страхового випадку (ДТП). Зазначене призводить до недоотримання страховиком страхових платежів, що порушує його права, суперечить вимогам законодавства та призводить до невиконання страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхового платежу у повному обсязі в тому числі з урахуванням зміни ступеня ризику. Дії Страхувальника свідчать про свідоме приховування та ненадання ним інформації щодо мети використання ТЗ задля зменшення розміру страхового платежу. Така поведінка є зловживанням правом, оскільки страхувальник бажає отримати повний страховий захист, сплативши вартість послуги для особистого використання, тоді як фактично об`єкт страхування використовувався у високоризиковому комерційному сегменті.Надання завідомо недостовірної інформації при укладенні договору страхування є протиправною дією, яка породжує для страхувальника негативні наслідки, незалежно від того, що договір був підписаний і поліс виданий. У цій ситуації позивач обґрунтовано захищає свої законні інтереси, вимагаючи не допустити, щоб страхувальник ухилився від відповідальності за надання недостовірних даних та невиконання договірних обов`язків. Вирішальним є встановлення факту використання або намір використання забезпеченого транспортного засобу у сфері, що передбачає інший (підвищений) коригуючий коефіцієнт страхового ризику, протягом строку дії договору страхування, а також неповідомлення страховика про таку істотну зміну умов страхування. Поняття «використання транспортного засобу у сфері» означає режим його планової чи фактичної експлуатації, а не виконання окремого замовлення у конкретний момент часу. Комерційне використання транспортного засобу як таксі має безперервний характер і охоплює весь період такої експлуатації, включно з часом очікування замовлень, переміщенням між ними або перебуванням у стані готовності до надання послуг перевезення. Тлумачення, за яким право регресу страховика залежить виключно від доведення факту певного використання саме в момент ДТП, суперечить правовій природі страхування та вимогам законодавства, оскільки страхові платежі, коригуючі коефіцієнти та обов`язковий технічний контроль для транспортних засобів, що використовуються як таксі, встановлюються цілодобово на весь строк експлуатації , а не лише на час фактичного використання в певній сфері. Таким чином, для застосування положень ст. 38-1 Закону України №1961-IV достатньою та самостійною підставою є встановлення факту використання транспортного засобу у комерційній сфері, що передбачає підвищений страховий ризик, протягом строку дії договору страхування та неповідомлення страховика про таку зміну істотних обставин ризику, незалежно від того, чи здійснювалося конкретне перевезення за плату безпосередньо в момент настання дорожньо - транспортної пригоди. Тому, просить врахувати дані пояснення та долучені до цих пояснень документи при прийнятті рішення у справі.
09.03.2026 справу було знято з розгляду, а судове засідання перенесено на 20.04.2026 на 10:30, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді у справі.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник за довіреністю у справі – Крендельова Олена Сергіївна подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач – ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подав.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
20.04.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи, згідно ч. 4 ст. 223, ст. 280-281 ЦПК України.
20.04.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про перехід до стадії ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У постанові Верховного Суду у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 та постанові Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2022 року у справі №761/38266/14 зазначено, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з?явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. У разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 15, ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі, а по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Ст. 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Ст. 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Ч.. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно зі ст. 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст. 5 Закону №1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону №1961-ІV).
Встановлено, що 23.09.2022 о 18:28 годині у м. Біла Церква Київської області по вул. Незалежності, 48, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_4 , на ділянці дороги, де черговість проїзду не обумовлена правилами дорожнього руху, в порушення вимог п. 2.3 б, 10.11 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 , який наближався до нього з правого боку, внаслідок чого трапилось зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. За даним фактом стосовно водія ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №143529 від 23.09.2022 за ст. 124 КУпАП.
Отже, зазначена дорожньо-транспортна пригода відбулась за участю автомобіля марки «Ford Fusion», д.р.н. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 .
20.10.2022 постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/8908/22, провадження №3/357/5051/22, яка набрала законної сили 01.11.2022, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталася з вини відповідача, постанова про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП набрала законної сили, а отже ОСОБА_1 , відповідно до положень ст. 1188 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати збитки спричинені внаслідок пошкодження автомобіля марки «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_5 .
Відповідно до п.п. 9.1,9.2 ст. 9 Закону № 1961-IV, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Згідно п. 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 28 Закону № 1961-IV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до п. 33.1. ст. 33 Закону №1961-IV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.
Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону №1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Встановлено, що між ТДВ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» до ОСОБА_1 (власником ТЗ) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс №EP-210326296, зі строком дії з 01.08.2022 до 31.07.2023,згідно якого було застраховано транспортний засіб марки «Ford Fusion», д.р.н. НОМЕР_4 , страхова сума визначена в розмірі 160000,00 гривень за шкоду заподіяну майну, 320000,00 грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, франшиза – 0,00 гривень.
Встановлено, що автомобіль марки «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_5 , належить ОСОБА_3 , з правом користування ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 09.02.2013.
Потерпіла ОСОБА_3 повідомила страхову компанію ТДВ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 23.09.2022в м. Біла Церква по вул. Незалежності, 48, під час якої автомобіль марки «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження та 21.04.2023 подала заяву про виплату страхового відшкодування згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс №EP-210326296 чинного на дату ДТП.
Відповідно до ст. 36.2 Закону №1961-IV, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Згідно п. 36.4 Закону №1961-IV, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.
Згідно умов договору страхування, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу марки «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_5 , в результаті його пошкодження при ДТП, визначений на підставі акту огляду транспортного засобу від 30.09.2022, ремонтної калькуляції № 39336 від 04.10.2022 та страхового акту №39336/1 від 19.05.2023 та складає – 37310,00 грн.
Відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс №EP-210326296 від 31.07.2022, ремонтної калькуляції №39336 від 04.10.2022 та страхового акту №39336/1 від 19.05.2023, ТДВ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій ОСОБА_3 у розмірі 37310,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №18763 від 19.05.2023.
Враховуючи вищезазначене, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» визнало зазначене ДТП, яка сталася 23.09.2022, за участю транспортних засобів марки «Ford Fusion», д.р.н. НОМЕР_4 , та марки «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_5 , страховим випадком та виплатило кошти власнику пошкодженого автомобіля, що підтверджено відповідним платіжним документом. 
Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Крім того, суд враховує, що відповідно до п. 17.3 ст. 17 Закону № 1961-IV при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. 
Відповідно до п. 7.1. ст. 7 Закону № 1961-IV розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону.
Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 9 липня 2010 року № 566 Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09 квітня 2019 року № 538 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Розпорядження), страховики повинні застосовувати базовий страховий платіж та коригуючі коефіцієнти (крім коригуючого коефіцієнта бонус-малус) в розмірах, затверджених цим розпорядженням. 
Відповідно до розділу І Розпорядження визначено коригуючі коефіцієнти та їх розміри під час договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та визначено порядок визначення коригуючого коефіцієнта.
Так, згідно п. 1 розділу ІІІ таблиці «Коригуючі коефіцієнти та їх розміри» Розпорядження - сфери використання транспортного засобу (К3) визначаються залежно від сфери використання транспортного засобу: легковий автомобіль (крім таксі), який використовується фізичною особою має розмір коригуючого коефіцієнта – 1 та легковий автомобіль або автобус з кількістю місць для сидіння до 20, який використовується фізичною особою для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі має розмір коригуючого коефіцієнта – 1,1-1,4.
Як зазначено вище у рішенні, між ТДВ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» до ОСОБА_1 (власником ТЗ) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс №EP-210326296, зі строком дії з 01.08.2022 до 31.07.2023, згідно якого було забезпечено транспортний засіб марки «Ford Fusion», д.р.н. НОМЕР_4 .
Відповідач ОСОБА_1 під час укладення полісу № НОМЕР_7 зазначив, що транспортний засіб марки «Ford Fusion», д.р.н. НОМЕР_3 , не використовується як таксі/маршрутне таксі застосовано коригуючий коефіцієнт «К3=1» легкового автомобіля (крім таксі). 
Водночас, транспортний засіб марки «Ford Fusion», д.р.н. НОМЕР_3 , використовується фізичною особою ОСОБА_1 для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі, що підтверджується фото транспортного засобу, на яких авто має наліпки логотипу служби таксі «Uklon» та відповіддю ТОВ «Уклон Україна», згідно якої транспортний засіб «Ford Fusion», д.р.н. НОМЕР_3 зареєстровано в Онлайн-сервісі ТОВ «Уклон Україна» з 25.04.2022 та останнє виконане замовлення – 07.12.2023.
Отже, факт використання транспортного засобу «Ford Fusion», д.р.н. НОМЕР_3 , для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі є доведеним. 
Таким чином, у Полісі №EP-210326296 щодо транспортного засобу марки «Ford Fusion», д.р.н. НОМЕР_3 , було застосовано коригуючий коефіцієнт К3=1, замість вірного К3=1.1-1.4, тобто значно менший, ніж передбачено чинними нормативно-правовими актами, у зв`язку з наданням страхувальником завідомо недостовірної інформації при укладенні договору страхування, яка породжує негативні наслідки. 
Відповідно до п. 381.1. ст. 381 Закону № 1961-IV, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Тому, враховуючи, вищезазначене, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» визнало зазначене ДТП, яка сталася 23.09.2022, за участю транспортних засобів марки «Ford Fusion», д.р.н. НОМЕР_4 , та марки «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_5 , страховим випадком, виплатило страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля, що підтверджено відповідним платіжним документом та керуючись положеннями п. 38.1.1 ст. 38.1 Закону № 1961-IV набуло право на звернення до відповідача за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування у розмірі 18648,00 грн (37310,00 грн - 50%).
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги /регресу/ до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
З гарантійного листа №39336/1 від 14.05.2024 ТзДВ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» вбачається, що в результаті переговорів, між ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» та ОСОБА_1 , останнім було повністю визнано правомірність вимог ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» та висунуто пропозицію до ТДВ «СГ “ОБЕРІГ» щодо погодження зменшення суми такої вимоги та погодження графіку її оплати частинами, а саме: 1) ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» та ОСОБА_1 погодили такий графік оплати заборгованості за вимогою: 30.06.24 -1554 грн; 30.07.24 – 1554 грн; 30.08.24 – 1554 грн; 30.09.24 – 1554 грн; 30.10.24 – 1554 грн; 30.11.24 -1554 грн; 30.12.24 – 1554 грн; 30.01.25 – 1554 грн; 28.02.25 – 1554 грн; 30.03.25 – 1554 грн; 30.04.25 – 1554 грн; 30.05.25 – 1554 грн; 2) ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» та ОСОБА_1 погодили суму вимоги до оплати в сумі 18548,00 грн за умови її повного надходження на розрахунковий рахунок ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» в строки та в розмірах, що передбачені графіком згідно п. 1 цього листа. 3) ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» не матиме жодних претензій до ОСОБА_1 стосовно події означеної в цьому листі та відповідно вважатиме вимогу про сплату грошових коштів оплаченою в повному розмірі за умов, що ОСОБА_1 буде повністю виконано вимоги п. 1 та 2 цього листа. У разі несплати, неповної чи несвоєчасної сплати грошових коштів згідно цього листа, ТДВ «СГ «Оберіг» буде вимушене звернутися до суду з позовом про примусове стягнення повної суми заборгованості без урахування спеціальних умов погоджених, цим листом, накладення арешту на майно і рахунки, нарахування інфляційних втрат, трьох процентів річних та стягнення понесених судових витрат.
Аналізуючи зазначені норми, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення виплаченого страхового відшкодування у розмірі 17094,00 грн (18548,00 – 1554,00) в порядку регресу з відповідача, за вирахуванням суми, яка сплачена останнім, що підтверджується платіжною інструкцією №627634327 від 20.08.2024, є обґрунтованою.
Щодо позовної вимоги про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, слід зазначити наступне.
Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як передбачено ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Ст. 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц, провадження №14-68цс18) ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17.
Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.
Також, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15 зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі № 757/26834/15-ц зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625 ЦК України.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання».
Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу 17094,00 грн за період з 01.10.2024 до 25.11.2025, у розмірі 591,15 грн.
Три відсотки річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Як зазначено вище у рішенні, між ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» та ОСОБА_1 було погодження графік оплати частинами грошових коштів у рахунок погашення компенсації 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування у розмірі 18648,00 грн, а саме: 30.06.24 -1554 грн; 30.07.24 – 1554 грн; 30.08.24 – 1554 грн; 30.09.24 – 1554 грн; 30.10.24 – 1554 грн; 30.11.24 -1554 грн; 30.12.24 – 1554 грн; 30.01.25 – 1554 грн; 28.02.25 – 1554 грн; 30.03.25 – 1554 грн; 30.04.25 – 1554 грн; 30.05.25 – 1554 грн.
20.08.2024 відповідачем ОСОБА_1 здійснено платіж на користь ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» у розмірі 1554,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №627634327 від 20.08.2024 та порушено графік сплати чергового платежу – 30.09.2024, а тому датою початку розрахунку штрафних санкцій є перший день від дати прострочки чергового платежу – 01.10.2024.
Отже, станом на 01.10.2024 борг ОСОБА_1 перед позивачем складає 17094,00 грн, кількість днів прострочення за період з 01.10.2024 до 25.11.2025 складає 421 день, тому, розмір трьох відсотків річних на вказану суму боргу за вказаний період становить 591,15 грн, з розрахунку 17094,00 х 3% х 421 : 365, де 365 кількість днів на рік, 421 кількість днів прострочення виконання.
Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3% річних від простроченої суми 17094,00 грн за період з 01.10.2024 до 25.11.2025 у розмірі 591,15 грн.
Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму збитків з урахуванням індексу інфляції за період з 01.10.2024 до 25.11.2025 у розмірі 2201,82 грн.
Згідно із інформацією про індекси інфляції розміщеної на офіційному сайті Держстандарту, за період з жовтня 2024 по листопад 2025 сукупний індекс інфляції за відповідний період становить 112,881%, а тому, з відповідача на користь позивача за прострочення сплати грошових коштів у розмірі 17094,00 грн підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 2201,82 грн (17094,00 грн х 112,881%/100 – 17094,00 грн).
Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період з 01.10.2024 до 25.11.2025, а саме у розмірі 5820,11 грн.
Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.10.2024 до 25.11.2025 (421 день) у розмірі 5820,66 грн, враховуючи подвійні облікові ставки НБУ: за період з 01.10.2024 до 12.12.2024 (73 дні) у розмірі 26,00% (13,00%*2), за період з 13.12.2024 до 23.01.2025 (42 дні) у розмірі 27% (13,5%*2), за період з 24.01.2025 до 06.03.2025 (42 дні) у розмірі 29% (14,5 %*2), за період з 07.03.2025 до 25.11.2025 (264 дні) у розмірі 31% (15,5%*2).
Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідач відзив на позов із відповідними доказами у спростування доводів позивача до суду не подав.
Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам поданим позивачем у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
П. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц).
Так, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, але враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Представник позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надав: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 16.07.2025, укладений між адвокатом Войціховським Антоном Віталійовичем та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ №1208 від 20.03.2020 та акт прийому-передачі наданих послуг №39336 від 25.11.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги від 16.07.2025, відповідно до яких було надано наступні правові послуги: ознайомлення та аналіз документів страхової справи - 1460,00 грн (1 год), надання консультацій і роз`яснень з правових питань – 730,00 грн (0,5 год), складання позовної заяви - 4380,00 грн (3 год), підготовка додатків. Підписання та направлення всіх підготовлених документів до суду та іншим учасникам справи - 730,00 грн (0,5 год), згідно яких розмір витрат на правничу допомогу складає7300,00 грн. 
Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.
При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.11.2020 у справі №760/11145/18.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного суду викладену у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, в яких зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Оцінюючи співмірність розміру витрат позивача, понесених на правову допомогу, судом враховується, що ця справа в силу частини шостої статті 19 ЦПК України є справою незначної складності, що зумовило її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.
З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованою та є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, ціни позову (25707,08 грн), досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу – 25707,08 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн буде відповідати критерію справедливості, розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи та вчинених адвокатами дій.
Також, позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Згідно із ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Судові витрати складаються із судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду та витрат на правничу допомогу, тому, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у загальному розмірі 5422,40 грн (2422,40 грн судового збору та 3000,00 грн витрат на правничу допомогу).
Керуючись ст. 526, 530, 549, 610, 611, 625, 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про страхування», ст. 4, 12, 13, 76-82, 133, 137, 141, 223, 258-259, 265, 268, 274-279, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позовну заяву задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» грошові кошти у розмірі 25707,08 грн (двадцять п`ять тисяч сімсот сім гривень 08 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн, всього 5422,40 грн (п`ять тисяч чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. 
Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач – Товариств з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ», ЄДРПОУ: 39433769, місцезнаходження: вулиця Васильківська, будинок 14, місто Київ, 03040.
Відповідач – ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Рішення складено 28.04.2026. 
Суддя:    	О. В. Бондаренко