Справа № 149/1939/25
Провадження №2/149/83/26 
Номер рядка звіту 38
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

19.05.2026 р. м. Хмільник
Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Павлюк О. О.,
за участю: 
секретаря Паламарчук Л. В.,
відповідача: ОСОБА_1 , її представника - адвоката Виноградського А. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" звернулось до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що 08.04.2021 між АТ "БАНК ФОРВАРД" та відповідачем укладено кредитний договір № 200337717, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито рахунок та надано кредит у сумф 35940 грн. на строк 1097 днів, а вдповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору. Відповідач умови договору не виконала в зв`язку із чим у неї виникла заборгованість в розмірі 22608,11 грн. 25.07.2024 АТ "БАНК ФОРВАРД" та ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" уклали договір № GL1N426202/1 про відсутплення прав вимоги, згідно якого останнє набуло право вимоги до відповідача з акредитним договором № 200337717. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 22608,11 грн. тасудові витрати.
Ухвалою суду від 26.06.2025 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
10.12.2025 від представника відповідача у справі надйшли додаткові пояснення, в яких він не визнає розмір заборгованості та надав копії квитанцій про здійснення оплати боргу, а також просить відмовити в задоволенні позову. Крім того, представник відповідача звертає увагу розмір витрат на правничу допомогу заявлений позивачем не відповідає обставинам та тяжкості справи.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. 
Відповідач в судовому засіданні підтвердила, що дійсно нею здійснювалась оплата боргу, але в подальшому вона не змогла здійснювати оплату, оскільки рахунок АТ "БАНК ФОРВАРД" був заблокований.
Представник відповідача в судовому засідання зазначив, що платежі, які здійснювала відповідач, згідно наданих квитанцій, вже враховані позивачем в розрахунку заборгованості. Однак вважає, що розмір сплачених відповідачем коштів перевищує розмір заборгованості, а позивачем вказані кошти протиправно зараховувались в суму погашення заборгованості за комісією, нарахування якої в розмірі визначеному умовами договору, вважає несправедливим. 
Суд, заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 08.04.2021 між АТ "БАНК ФОРВАРД" та відповідачем укладено кредитний договір № 200337717, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито рахунок та надано кредит у сумф 35940 грн. на строк 1097 днів. Ставка по кредиту (на Строкову частину основного боргу) - 0,01% річних, ставка по кредиту (на прострочену частину основного боргу) - 0, 00001% річних. Щомісячна комісія, без ПДВ - 1182,43 грн.
Сторонами не заперечується факт укладення та підписання вказаного кредитного договору на вказаних умовах. 
Відповідач умови договору не виконала у зв`язку із чим унеї утворилась заборгованість, яка згідно наданого рзрахунку, становить 22608,11 грн. та складається з: 7325,53 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 0,99 грн. - заборгованість за відсотками; 15281,59 грн. - заборгвансть за комісією.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань, або не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець мас право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. 
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, до яких віднесено, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
25.07.2024 АТ "БАНК ФОРВАРД" та ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" уклали договір № GL1N426202/1 про відсутплення прав вимоги, згідно якого останнє набуло право вимоги до відповідача з акредитним договором № 200337717, що підтверджується копією вказаного договору та Витягом з реєстру договорів, права аимоги за якими відступаються.
На момент розгляду справи відповідач не надав доказів повної сплати боргу ані первісному, ані новому кредитору. При цьому представник відповідача вказав, що здійсненні відповідачем погашення сум заборгованості вже в раховані в наданий позивачем розрахунок заборгованості. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам кредитного договору, суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований, умови договору не оспорюються.
Крім того, суд звертає увагу, що однією з основних засад цивільного судочинства (ст. 3 ЦК України) є добросовісність. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи № 390/34/17 у постанові від 10 квітня 2019 року зробив правовий висновок щодо принципу добросовісності, який лежить в основі доктрини заборони суперечливої поведінки сторони правочину (доктрина venire contra factum proprium). 
У постанові КЦС ВС від 7 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц застосування доктрини заборони суперечливої поведінки розширено на спори щодо спадкових відносин. Суд зробив висновок, що коли особа, яка має право на оспорення документа (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. 
Так, суд звертає увагу, що відповідач прийняла (акцептувала) умови договору визначені первінсним кредитором, в тому числі погодилась на визначений розмір комісії. Протягом 2021-2023 нею здійснювались відповідні платежі в рахунок погашення вказаної заборгованості та будь-яких заперечень щодо розміру та порядку нарахування заборгованості нею не здіснювались. Щодо несправедливості нарахування розміру комісії, відповідач почала висловлюватись, лише після звернення позивача із вказаним позовом до суду, що на думку суду, суперечить принципу добросовісності. Крім того, у судовому засіданні відповідач підтвердила, що припинила виплачувати кошти за кредитним договором приблизно за рік до закінчення строку його дії не тому, що вважала, що вже виконала повністю своє грошове зобов`язання перед кредитором, а тому, що у зв`язку із ліквідацією Банку Форвард платежі не проходили. 
Дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв`язку з викладеним суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у розмірі 22608,11 грн.
Відповідно до чч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами
Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат береться до уваги:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За підсумовуючим аналізом наведених правових норм, суд дійшов висновку, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Представник позивача зазначив, що сума фактично понесених та сплачених судових витрат (на правову допомогу) становить 7000 грн., надавши суду відповідні докази (договір про надання правничої допомоги №0206 від 02.06.2025, Акт № 763 надання послуг, детальний опис наданих послуг).
В свою чергу представник відповідача у письмовій заяві (а.с. 68) вказав, що такі витрати не відповідають обставинам справи, при цьому, будь-яких огрунтувань та доказів на підтвердження даної позиції не надав, як і клопотання про неспівмірність судових витрат на правничу допомогу. В силу ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу є обгрунтованими та підтвердженні відповідними доказами, та не спростованими відповідачем у встановленому порядку, а тому підлягають стягненню з відповідача у розмірі 7000 грн.
Оскільки судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача також понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 536, 610, 1054, 1056 ЦК України, ст.ст. 76-81, 141, 263-265, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" (код ЄДРПОУ 35234236, адреса: вул. Смаль-Стоцького,1, 28 корп., 4-й поверх, м. Львів) заборгованість за кредитним договором №200337717 від 08.04.2021 у загальній сумі 22608 (двадцять дві тисячі шістсот вісім) грн. 11 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" (код ЄДРПОУ 35234236, адреса: вул. Смаль-Стоцького,1, 28 корп., 4-й поверх, м. Львів) понесені судові витрати: зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 26.05.2026.

Суддя Павлюк О. О.