Справа № 442/2100/25 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В. 
Провадження № 22-ц/811/1610/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 квітня 2026 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2025 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
встановив:
У березні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Таліон Плюс» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 64247,53 грн., з яких: заборгованість по кредиту – 19999,02 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом – 44248,51 грн. 
Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28.07.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №950126064 у формі електронного документу, відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 20000 грн. шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яка була вказана ним при укладанні договору. Проте, в порушення умов договору та правил позичальник не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки.
В подальшому, 08.10.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу №МВ-ТП/3.
Відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на дату звернення до суду, заборгованість відповідача перед позивачем становить 64247,53 грн., з яких: забогованість по кредиту – 19999,02 гн, заборгованість по процентам за користування кредитом – 44248,51 грн. 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2025 року позов задоволено чстково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість за договором кредитної лінії №950126064 від 28.07.2024 року у розмірі 64247 грн. 53 коп., а також витрати на судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп та професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., а всього 69669 грн. 93 коп.
В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Таліон Плюс» відмовити. 
Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що позивачем не надано суду першої інстанції реєстру договорів, права вимоги за якими відступалися на підтаві договору факторингу №МВ-ТП/3, а також докази на підтвердження оплати за договором факторингу, а отже, були відсутні докази набуття ТОВ «Таліон Плюс» відповідних прав, у даному випадку – кредитора, у матеріальних правовідносинах. 
Окрім того, вказує, що в матеріалах справи відсутні докази перерахування кредитних коштів на його картку, тому вважає, що не доведено наявності підстав для стягнення з нього заборгованості за договором кредитної лінії №950126064 від 28.07.2024 року.
Звертає увагу також на те, що розмір позики складає 20000 грн., тоді як нараховані проценти (в межах заявлених вимог) – 44248,51 грн., що є непропорційо великою компенсацією та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, та суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. 
07.08.2025 року позивач ТОВ «Таліон Плюс» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апелянта. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 07.04.2026 року, є дата складення повного судового рішення – 17.04.2026 року.
Ураховуючи наведене, безпідставним є клопотання представника відповідача – адвоката Галишина А.В., подане до апеляційного суду 07.04.2026 року, про відкладення розгляду справи через неможливість представника прибути в судове засідання.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28.07.2024 року відповідачем ОСОБА_1 до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» подано заявку на отримання грошових коштів у кредит на загальну суму 20000 грн., з початковим строком дисконтного періоду кредитування 8 днів та строком кредитування 1826 днів, на підставі якої 28.07.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено договір кредитної лінії №950126064, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у виді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту в розмірі 20000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Згідно з п.2.3 договору, кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 5450 грн. 28.07.2024 року (що є датою укладення договору).
Відповідно до п.2.4 договору, другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до п.3.1 договору, позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 8 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому пунктом 3.2 договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
Згідно з п.4.1 договору, з метою укладення цього договору позичальник, ознайомившись з правилами, заповнив заявку, вказавши всі дані, визначені в заявці як обов`язкові. При подачі заявки позичальник вказав суму грошових коштів, яку він бажає отримати одразу після укладення договору (перший транш) та строк оплати обов`язково платежу по процентам за користування кредитом. Протягом обраного строку застосуються спеціальні умови користування кредитом – дисконтний період. Максимально доступна сума кредиту, яка доступна позичальнику і яку позичальник може отримати шляхом ініціювання другого та наступних траншів, вказана в пункті 2.1 договору як сума кредитного ліміту, та визначається кредитодавцем в залежності від кредитного рейтингу позичальника.
Відповідно до п.4.7 договору, кредитодавець в якості суб`єкта первинного фінансового моніторингу до укладення договору та встановлення ділових відносин, серед іншого, здійснив заходи належної перевірки особи позичальника, в тому числі позичальнику запропоновано здійснити ідентифікацію технічними засобами, що використовуються кредитодавцем. Верифікація позичальника здійснена шляхом отримання інформації про позичальника з офіційного та/або надійного джерела.
За змістом п.4.10.7 договору, позичальник, ознайомившись з усіма істотними умовами оферти, надав згоду (акцепт) на укладення договору шляхом направлення повідомлення кредитодавцю, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п.3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення кнопки «відправити/підписати».
Пунктами 7.1 та 7.2 договору визначено, що рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування – 05.08.2024 року, а саме, протягом 8 днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору. В обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п.11.1 договору; дострокового припинення дії договору, в порядку, передбаченому п.9.1.1.2 або п.9.1.1.7.
Згідно з п.7.3 договору, кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 27.08.2029 року.
Відповідно до п.7.4 договору, проценти за договором сплачуються в наступному порядку:
протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування чи поновлення дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору (п.7.4.1);
після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно (п.7.4.2).
Пунктом 8.3 договору визначено, що на момент укладення цього договору та отримання першого траншу за цим договором базова процентна ставка складає 1,5% в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50% річних. У разі отримання додаткових траншів за цим договором після 21.08.2024 року, базова процентна ставка, яка використовується для нарахування процентів за користування цими додатковими траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру денної процентної ставки, зазначеної в частині п`ятій статті 8 Закону, що складає 1% за день користування таким траншем.
Для суми кредиту, отриманої за першим траншем, що вказана в п.2.3 договору, за перші 8 днів дисконтного періоду та без повного дострокового повернення всієї суми кредиту протягом дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість кредиту складе 6104 грн. та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом в розмірі 654 грн., суму кредиту в розмірі 5450 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, з припущення користування кредитом протягом дисконтного періоду зі сплатою процентів за базовою ставкою, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 17502,42% річних. Денна процентна ставка, за методикою розрахунку, передбаченою частиною 4 статті 8 Закону, розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування сумою першого траншу за весь строк кредитування: 149275,50 грн./(сума першого траншу за договором: 5450 грн. / (строк кредитування: 1826 днів)х100%= 1,50 % в день (п.8.4 договору).
Відповідно до пункту 8.5 договору, за умови повного дострокового погашення всієї суми кредиту за всіма отриманими траншами протягом 6 календарних днів після дати закінчення дисконтного періоду кредитування, кредитодавець зобов`язаний зменшити зобов`язання позичальника по сплаті процентів за фактичні дні користування кредитом наступним чином:
за період від дати видачі першого траншу до 05.08.2024 року (включно) розрахунок витрат за кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою 0,75% від суми кредиту за кожний день користування ним, що становить 273,75% річних (п.8.5.1 договору).
У разі якщо позичальник вчинить описані в пункті 3.2 договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів або здійснить поновлення дисконтного періоду, на період після 05.08.2024 року розрахунок витрат за кредитом здійснюється індивідуальною процентною ставкою 1,50% в день від суми кредиту за кожний день користування ним, що становить 547,50% річних. Кредитодавець має право зменшити розмір індивідуальної процентної ставки у наступних періодах пролонгації, зокрема у разі отримання позичальником від кредитодавця та введення в особистому кабінеті спеціального набору символів (промокоду), які дають право на отримання додаткової знижки на індивідуальну процентну ставку (п.8.5.2 договору).
Відповідно до п.8.8 договору, проценти в розмірі, визначеному за правилами цього договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня закінчення строку дії цього договору. Проценти нараховуються щоденно у відсотках від суми кредиту за кожний день користування ним, за ставкою визначеною в порядку зазначеному вище, із розрахунку наявності 365 днів у році не залежно від того високосний рік чи ні. Для зручності позичальника в особистому кабінеті та бухгалтерському обліку зобов`язання позичальника по сплаті процентів обліковуються та відображається з припущення, що позичальник отримає знижку на витрати по договору, на умовах, описаних в пункті 8.5 договору. Про розмір зобов`язань, без врахування знижки, вказаної в пункті 8.5 договору, позичальник інформується в особистому кабінеті.
Пунктом 11.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання.
Відповідно до п.14.1 договору, невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua. 
Також до договору додано паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору №950126064 від 28.07.2024 року. 
На виконання умов договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу грошові кошти на загальну суму 20000 грн., що підтверджується довідками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про здійснення переказу грошових коштів.
Зокрема, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 28.07.2024 року здійснило перекази 4 (чотирма) траншами в сумах 5450 грн., 3950 грн., 2850 грн., 7750 грн. 
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісним кредитором), станом на 08.10.2024 року відповідач має заборгованість на загальну суму 39648,35 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 19999,02 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 19649,33 грн.; неустойки – 9999,51 грн.
08.10.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №МВ-ТП/3.
Пунктом 2.1 договору передбачено, що в порядку та на умовах даного договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Пунктом 4.1 договору передбачено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання реєстру прав вимоги. 
Відповідно до реєстру прав вимоги від 08.10.2024 року, підписаного на виконання договору факторингу №МВ-ТП/3, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №950126064 від 28.07.2024 року на загальну суму 49647,86 грн. 
Відповідачу 08.10.2024 року надіслано повідомлення про відступлення права вимоги за договором №950126064 від 28.07.2024 року до ТОВ «Таліон Плюс». 
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», відповідач станом на 29.12.2024 року має заборгованість на загальну суму 74247,04 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 19999,02 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 44248,51 грн., неустойки – 9999,51 грн. 
30.12.2024 року ТОВ «Таліон Плюс» надіслано відповідачу повідомлення, у якому повідомлено про дострокове розірвання кредитного договору №950126064 від 28.07.2024 року та необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 74247,04 грн., яка була залишена без відповіді та задоволення. 
Задовольняючи позові вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що є підтвердженими обставини щодо отриманих позичальником кредитних коштів в розмірі, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, які відповідачем не повернуті, а тому наявні підстави для захисту прав кредитора зі стягненням основної суми боргу та процентів за користування кредитом.
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписами статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20), від 10.06.2021 року у справі №234/7159/20 (провадження №61-18967св20), які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом статей 525 та 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Ураховуючи наведене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги.
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі, виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною першою статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.
Встановлено, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №950126064 від 28.07.2024 року на підставі договору факторингу №МВ-ТП/3 від 08.10.2024 року, а відтак, став новим кредитором для відповідача. 
До договору позивачем додано реєстр прав вимоги за договором факторингу №МВ-ТП/3 від 08.10.2024 року, який підписаний сторонами електронними підписами та скріплені електронними печатками. 
Тому доводи скарги про те, що позивачем не надано суду першої інстанції реєстру договорів, права вимоги за якими відступалися на підставі договору факторингу №МВ-ТП/3, спростовуються вищенаведеним. 
Встановивши зазначені обставини у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти за користування такими кредитними коштами. 
Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тіла кредиту або процентів матеріали справи не містять, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів.
Оскільки відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, тому позивач має право вимагати стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за тілом кредиту, яке відповідач жодним чином не спростував. 
Зокрема, як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 28.07.2024 року відповідачу перераховано суму коштів 20000 грн. чотирма траншами на його картковий рахунок, вказаний під час створення заявки на отримання коштів. 02.08.2024 року ОСОБА_1 сплатив 00,98 грн. на погашення тіла кредиту. Таким чином, розмір заборгованості за тілом кредиту становить 19999,02 грн. 
Доводи скаржника про те, що матеріали справи не містять доказів зарахування коштів на його банківський рахунок, колегією суддів відхиляються як безпідставні, оскільки факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується частковим виконанням ним своїх зобов`язань за кредитним договором, що вбачається із розрахунку заборгованості.
Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 року у справі №127/23910/14-ц вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
ОСОБА_1 не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду виписки з банку про незарахування вказаних коштів на його рахунок, а відтак, не спростував належними та допустими доказами факту отримання ним коштів згідно договору кредитної лінії №950126064 від 28.07.2024 року. 
Як вбачається із змісту договору кредитної лінії №950126064 від 28.07.2024 року, між позичальником та кредитодавцем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів. Зокрема, у п.8.2 сторони передбачили, що процентна ставка за користування кредитом є базовою процентною ставкою, яка визначається на момент отримання кожного окремого траншу за цим договором, виходячи з максимального дозволеного розміру денної процентної ставки та розраховується відповідно до частини четвертої статті 8 Закону, з урахуванням пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону. Процентна ставка за договором є фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. Разом з тим, кредитодавець має право в односторонньому порядку зменшити загальну вартість кредиту для позичальника, що не є зміною істотних цмов цього договору. У разі, якщо позичальник не здійснить повного дострокового погашення всієї суми кредиту протягом дисконтного періоду кредитування, то зобов`язання позичальника по оплаті процентів за користування кредитом визначаються шляхом множення базової процентної ставки на фактичну кількість днів користування кредитом (від дати видачі першого траншу до закінчення строку дії договору чи його дострокового припинення). Фактичне значення загальних витрат за договором та загальна вартість кредиту за Договором залежить від обраної моделі поведінки позичальника і прораховується в порядку, описаному нижче, тобто згідно з п.8.3-8.8 договору. 
Позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за процентами у розмірі 44248,51 грн.
У постанові Об`єднаної палати КГС Верховного Суду від 02.10.2020 року №911/19/19 вказано, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частинами 1-3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Відповідно до п.8.3 договору, на момент укладення цього договору та отримання першого траншу, базова процентна ставка становить 1,50% в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника, за кожний день користування ним, що становить 547,50% річних. У разі отримання додаткових траншів за цим договором після 21.08.2024 року базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за 1 користування цими додатковими траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру денної процентної ставки, зазначеної в частині п`ятій статті 8 Закону, що складає 1% за день користування таким траншем.
Згідно з п.п.7.2.-7.3 договору, в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше, ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 7.2.1 закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п.11.1 договору; 7.2.2 дострокового припинення дії договору в порядку, передбаченому п.9.1.1.2 або п.9.1.1.7 договору. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 27.08.2029 року.
Відповідно до п.9.1.1.7 договору, у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, дострокове припинення договору.
Як зазначалося вище, 30.12.2024 року ТОВ «Таліон Плюс» надіслано відповідачу повідомлення про дострокове розірвання договору відповідно до п.9.1.1.7 договору. Тобто, з 30.12.2024 року нарахування процентів мало бути припинено. 
Як вбачається з розрахунку заборгованості, ТОВ «Таліон Плюс» здійснював нарахування процентів з моменту отримання права вимоги за договором факторингу №МВ-ТП/3 від 08.10.2024 року по 29.12.2024 року. 
Проте, перевіряючи розрахунок заборгованості як первісного кредитора, так і ТОВ «Таліон Плюс», колегія суддів з таким не може погодитись, виходячи з наступного. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
При цьому, згідно з п.17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому, перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п.5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено п.17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Перевіривши здійснені позивачем нарахування процентів за користування кредитом, у межах заявлених вимог, судом апеляційної інстанції встановлено, що за період з 28.07.2024 року по 05.08.2024 року нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось з урахуванням положень договору та вимог чинного законодавства, у розмірі 0,75% річних. Разом з тим, у подальшому, з 06.08.2024 року по 29.12.2024 року проценти були нараховані за процентною ставкою 1,5% в день (146 днів).
Беручи до уваги зазначене та враховуючи, що договір кредитної лінії №950126064 від 28.07.2024 року укладено 28.07.2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому розмір процентів у період з 06.08.2024 року по 29.12.2024 року не міг перевищувати 1% в день. 
Із розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що 02.08.2024 року відповідач ОСОБА_1 сплатив 750,02 грн. процентів за користування кредитними коштами, при цьому, станом на 02.08.2024 року розмір заборгованості за процентами становив 750 грн. 
Таким чином, керуючись вимогами Закону, колегія суддів, провівши власний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, зазначає, що розмір заборгованості за процентами станом на 29.12.2024 року становить 29648,53 грн. ((19999,02*0,75%*3 дні (з 03.08.2024 року по 05.08.2024 року) + 19999,02*1%*146 днів (з 06.08.2024 року по 29.12.2024 року) = 449,96 грн. + 29198,57 грн.)). 
Отже, розмір заборгованості за договором кредитної лінії №950126064 від 28.07.2024 року становить 49647 грн. 55 коп., з яких: 19999,02 грн. – сума заборгованості за кредитом, 29648 грн. 53 коп. – сума заборгованості по процентам за користування кредитом. 
Суд першої інстанції наведені вище вимоги закону не врахував, тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині в повному обсязі.
Згідно з п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права є підставою для зміни рішення.
Отже, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру стягуваної з відповідача на користь позивача заборгованості за договором кредитної лінії №950126064 від 28.07.2024 року необхідно змінити, зменшивши його з 64247,53 грн. до 49647,55 грн., з яких: 19999,02 грн. – сума заборгованості за кредитом, 29648 грн. 53 коп. – сума заборгованості по процентам за користування кредитом. 
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та враховуючи наслідки розгляду справи апеляційним судом – часткове задоволення позову (77%), судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви, які підлягають стягненню з відповідача, становлять 1865,25 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (77%), а судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, які підлягають стягненню з позивача, становлять 835,73 грн., пропорційно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено (23%). 
Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. 
У зв`язку з тим, що на відповідача покладено більшу суму судових витрат, йому необхідно сплатити на користь позивача 1029,52 грн. (1865,25 грн. – 835,73 грн.).
Окрім того, підлягає зменшенню й розмір стягуваних з відповідача у користь позивача витрат на правничу допомогу: з 3000 грн. до 2310 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог позивача (77%), оскільки рішення в частині визначення розміру таких витрат у сумі 3000 грн. позивач в апеляційному порядку не оскаржував. 
Отже, оскаржуване рішення в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні.
У зв`язку з наведеним, визначена судом першої інстанції загальна сума стягнення – 69669 грн. 93 коп. підлягає зменшенню до 52987,07 грн. 
В решті, рішення суду необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2025 року в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором та розміру судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», змінити, зменшивши розмір заборгованості за договором кредитної лінії №950126064 від 28.07.2024 року до 49647 гривень 55 копійок, з яких: 19999 гривень 02 копійок – сума заборгованості за кредитом, 29648 гривень 53 копійок – сума заборгованості по процентам за користування кредитом, зменшивши розмір судового збору до 1029 гривень 52 копійок, а витрат на правничу допомогу – до 2310 гривень, та зменшивши загальний розмір стягнення до 52987 гривень 07 копійок.
В решті рішення суду – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 17 квітня 2026 року.
Головуючий       С.М. Бойко
Судді:         С.М. Копняк
А.В. Ніткевич