Справа№464/2479/26 
пр.№ 3/464/1053/26 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.05.2026 року        м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко Олена Валеріївна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 ч.1 ст.173-2 КУАП,

у с т а н о в и л а:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 134591 від 05.04.2026 ОСОБА_1 «05.04.2026 о 00:10 год за адресою АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 психологічне домашнє насильство, а саме телефонує та погрожує за мої нові стосунки, переслідує на вулиці, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю».
Суддя, дослідивши докази по справі, суддя дійшов наступного висновку.
У ст.280 КУАП закріплено обов`язок орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Згідно з п.1 ст.247 КУАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Саме такий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 240/12/17.
За змістом ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Диспозицією ч.1 ст.173-2 КУАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
У ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
У суді потерпіла, будучи приведеною до присяги та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за ст.384 КК України, щодо адміністративного порушення суду показала, що дійсно ОСОБА_1 , який є її колишнім чоловіком та батьком їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийшов до них додому пізно ввечері. Між ними розв`язалась суперечка з приводу її співмешканця. Вони обопільно сперечалися, кричали одне на одного, зав`язалася шарпанина, під час якої вони утрьох штовхалися і з`ясовували відносини. Указана подія сталась в їхньому житті уперше. До цих подій між нею та ОСОБА_1 відносини були нормальні, вони займаються вихованням і утриманням їх спільної дочки. Вона, будучи в емоціях викликала поліцію, з метою припинення сварки, а останні під приводом опитування надиктували їй заяву до ВП № 2 та склали якісь документи. Тому просить суд не приймати її заяву, адже жодного психологічного тиску ОСОБА_1 на неї не чинив і не чинить, не переслідує, та закрити провадження у справі. І надалі взаємовідносини між нею та ОСОБА_1 чудові.
Зазначене підтвердив у своїх поясненнях суду ОСОБА_1 .
Протокол про адміністративне правопорушення, до якого долучено форма оцінки ризиків, виклик на 102, рапорт інспектора УПП, заява поетрпілої та терміновий заборонний припис від 05.04.2026, не є безумовними та достатніми доказами, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи. Відтак, обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження об`єктивною сукупністю доказів, які не є переконливими, достатньо вагомими і узгодженими між собою, а відтак викликають у суду обґрунтований сумнів.
Суд самостійно збирати докази не має права, позаяк обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч.2 ст.251 КУАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Вищевикладене свідчить про те, що поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
З урахуванням наведеного суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приймаючи до уваги загальний правовий принцип, закріплений у ст.62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суддя дійшов висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУАП.
Справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУАП за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.283,284 КУАП, 

п о с т а н о в и л а:

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО