ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 травня 2026 року
м. Київ
справа № 583/1225/22
провадження № 51-3248 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12022200460000382 від 17 серпня 2022 року за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Куп`янськ-Вузловий Харківської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 Кримінального кодексу України (далі - КК),
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2023 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 28 травня 2025 року.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 336 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Також цим вироком обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили та взято обвинуваченого під варту в залі суду.
За обставин, детально наведених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим в умисному ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації (ст. 336 КК), з огляду на таке.
Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, пунктів 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України оголошено та розпочато проведення загальної мобілізації, у тому числі на території Сумської області.
За правилами ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
ОСОБА_7 , будучи громадянином України, військовозобов`язаним - офіцером запасу, військове звання - молодший лейтенант, атестований до офіцерського складу після закінчення військової кафедри при НТУ «ХПІ» у 2011 році, у зв`язку з прийняттям вказаного вище Указу Президента України, будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про наслідки неявки на загальну мобілізацію, прибув 12 липня 2022 року до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), де пройшов військово-лікарську комісію (далі - ВЛК), за висновком якої визнаний придатним до військової служби.
Надалі 04 серпня 2022 року ОСОБА_7 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де отримав повістку про явку на 08 год 11 серпня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправлення до місця несення служби, а саме до Національної академії сухопутних військ ім. Петра Сагайдачного в м. Львів.
Однак ОСОБА_7 , діючи умисно, в умовах воєнного стану та оголошеної загальної мобілізації, пов`язаної з агресією російської федерації проти України, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, за відсутності поважних причин, не з`явився у визначений час 11 серпня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправлення до місця несення служби і тим самим ухилився від проходження військової служби за мобілізацією та не виконав конституційного обов`язку громадянина України щодо захисту Вітчизни, територіальної цілісності та незалежності України, порушив вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вказаного вище Указу Президента України.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 28 травня 2025 рокувирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 залишено без змін. 
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення, а саме період із 16 січня по 31 березня 2023 року включно з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2023 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 28 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
На обґрунтування своїх вимог захисник, серед іншого, стверджує, що ОСОБА_7 :
- не ухилявся від працівників РТЦК та СП; 
- має високу мотивацію щодо захисту України, оскільки має намір проходити військову службу після скасування оскаржуваних судових рішень.
Крім того, захисник вказує, що:
- автоматизований розподіл цього провадження в суді першої інстанції був проведений судовим розпорядником;
- суд першої інстанції порушив право обвинуваченого на захист, оскільки провів підготовче судове засідання за відсутності захисника. 
Також захисник, наводячи детальні доводи щодо:
1) упередженості судді суду першої інстанції з огляду на наявність конфлікту інтересів, зокрема, посилається на те, що: 
- суддя ОСОБА_8 знала, що її чоловік ОСОБА_9 є головним спеціалістом ІНФОРМАЦІЯ_3 і саме він подав повідомлення про кримінальне правопорушення, оскільки підпис на корінці талона-повідомлення єдиного обліку є аналогічним з підписом у протоколі його допиту як свідка; 
- місцевим судом не було допитано чергової відділення поліції, яка приймала заяву про вчинення кримінального правопорушення; 
- існує необхідність у призначенні і проведенні почеркознавчої експертизи для з`ясування належності підпису на корінці та протоколі допиту,
а суд апеляційної інстанції, як зазначає захисник: 
- мав поставити під сумнів неупередженість судді ОСОБА_8 ; 
- послався на показання свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що участі у складанні матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 не брав, однак сторона захисту звертає увагу на те, що цей свідок зазначений у реєстрі матеріалів досудового розслідування (при цьому не був допитаний у ході судового розгляду) і з отриманої відповіді відділення поліції відомо, що до чергової частини прибував саме ОСОБА_9 з метою реєстрації заяви про вчинення кримінального правопорушення; 
2) зацікавленості свідка ОСОБА_9 , серед іншого, вказує, що: 
- суд апеляційної інстанції не перевірив правдивості показань цього свідка та мав критично поставитися до його показань стосовно незацікавленості в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 ;
- у матеріалах справи відсутні підписані цим свідком розписка та присяга свідка; 
3) відсутності в матеріалах провадження оригіналів документів, на які є посилання в оскаржуваних судових рішеннях, у тому числі стверджує, що: 
- матеріали справи не містять оригіналів медичних документів, які підтверджують факт того, що ОСОБА_7 не ухилявся від проходження військової служби, а дійсно мав сильний больовий синдром, який значно обмежував його рух;
- суд апеляційної інстанції здійснив огляд матеріалів особової справи ОСОБА_7 та не додав їх копій до матеріалів кримінального провадження; 
3) стану здоров`я ОСОБА_7 ,у тому числі стверджує, що: 
- ОСОБА_7 не симулював гострого больового синдрому в колінному суглобі, а через халатність лікаря-ортопеда ОСОБА_10 , здійснення ВЛК за відсутності медичної документації та картки ОСОБА_7 , а також відсутність уваги членів ВЛК до скарг, йому не було вчасно видано направлення для дообстеження до обласного ортопеда;
- ОСОБА_7 повідомив начальника відділення офіцерів запасу ОСОБА_11 про продовження лікування, у зв`язку із чим останній знав про необхідність додатково обстеження, однак не вжив заходів; 
- відсутні підстави стверджувати, що станом на час вручення повістки на відправлення ОСОБА_7 був здоровим, адже в матеріалах справи наявні докази продовження ним лікування;
- матеріали кримінальної справи не містять судової медичної експертизи щодо стану здоров`я ОСОБА_7 , а суд апеляційної інстанції повідомив про передчасність клопотання сторони захисту щодо її проведення та потім не повертався до цього питання.
Також у цій частині захисник посилається на те, що: 
- суддя суду апеляційної інстанції ОСОБА_12 залишила без уваги постановлену нею ухвалу від 31 березня 2023 року про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу, в якій, зокрема, зазначено про хворобливий стан ОСОБА_7 ; 
- в ОСОБА_7 не припинився біль колінного суглоба під час його утримання в СІЗО; 
- після зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 звернувся за медичною допомогою, провів дослідження, а саме МРТ та КТ, а також перебував на стаціонарному лікуванні із захворюванням колінного суглоба; 
- до матеріалів справи не долучені медичні документи, які підтверджують обстеження ОСОБА_7 після зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
4) показань свідка ОСОБА_10 , зокрема, зазначає, що цей свідок:
- поставив неправильний діагноз, у зв`язку із чим призначене ОСОБА_7 лікування не мало ефективного наслідку;
- не провів належного обстеження ОСОБА_7 та поставив діагноз, який є лише наслідком тривалого захворювання колінного суглоба, при цьому встановлений цим лікарем діагноз не був основним станом на серпень 2022 року; 
- не був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, оскільки підписав розписку та присягу свідка, в яких зазначено, що ОСОБА_10 залучений як свідок у цивільній справі № 585/1818/25; 
а суд апеляційної інстанції: 
- не звернув уваги на показання цього свідка про те, що якби йому було відомо про питання з військкоматом, то направив би ОСОБА_7 до районного ортопеда на обстеження; 
- не уточнив у нього причини непризначення додаткових обстежень;
- не з`ясував у нього про наявність довідок щодо перебігу лікування ОСОБА_7 в серпні 2022 року, які суперечать одна одній, оскільки до ІНФОРМАЦІЯ_3 надано довідку про те, що 08 серпня 2022 року закінчено лікування ОСОБА_7 , тоді як у картці хворого та іншій медичній документації зазначено, що останній продовжує лікування курсом фізіотерапевтичних процедур.
Також захисник посилається на те, що:
- допит вказаного свідка (з огляду на тривалість 3 хв) мав формальний характер, а суд апеляційної інстанції повинен був повністю його допитати й усунути вказані вище розбіжності з матеріалами кримінального провадження; 
- висновок суду апеляційної інстанції про те, що біль у колінному суглобі не підтверджується жодним доказом, спростовується показаннями цього свідка, який зазначив, що ОСОБА_7 скаржився на біль, який не вщухає; 
5) постановлення ухвали суду апеляційної інстанції від 28 травня 2025 року за відсутності захисника та обвинуваченого, серед іншого, вказує, що:
- у зв`язку з наданням йому невідкладної медичної допомоги направив дві заяви (одним файлом) про відкладення судових засідань у різних справах, які надійшли о 10 год 13 хв 28 травня 2025 року, а о 10 год 16 хв цього дня було розпочато судове засідання, однак з невідомих причин його заява в цій справі не була передана на розгляд головуючій судді ОСОБА_12 , хоча апарат суду мав реальну можливість повідомити про надходження; 
- не мав змоги повідомити про вказані обставини судового розпорядника, а секретар судового засідання, не зваживши на ймовірність технічних збоїв під час проведення відеоконференцій, оскільки м. Охтирка Сумської області належить до зони можливих бойових дій, лише здійснила два пробних виклики на відеоконференцію, однак не зателефонувала йому для уточнення причин неявки в судове засідання; 
- головуюча суддя не давала секретарю судового засідання вказівок пересвідчитися в надходженні будь-яких заяв до початку судового засідання, а остання з власної ініціативи не з`ясувала цього питання у працівників канцелярії; 
- заява про відкладення судового розгляду в іншій справі була передана головуючій судді ОСОБА_12 , у зв`язку із чим нею було ухвалено рішення про відкладення судового розгляду, тобто, як зазначає захисник, за однакових обставин в іншому провадженні було прийнято протилежне рішення.
На касаційну скаргу прокурор ОСОБА_13 подала заперечення, в яких, посилаючись на необґрунтованість доводів сторони захисту, вважає, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Позиції інших учасників судового провадження 
У судовому засіданні:
- захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити; 
- прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення касаційної скарги захисника, просила оскаржувані судові рішення залишити без зміни, а подану касаційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, з-поміж іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Під час вирішення питання про наявність зазначеної підстави суд касаційної інстанції має керуватися положеннями ст. 412 КПК. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції від 28 травня 2025 року була постановлена за його відсутності.
Зокрема, доводи касаційної скарги захисника в цій частині зводяться до того, що суд апеляційної інстанції не пересвідчився в надходженні від нього клопотання про відкладення судового засідання, направленого на адресу Сумського апеляційного суду до початку апеляційного розгляду.
Перевіривши доводи касаційної скарги захисника в цій частині, колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.
За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому, безумовно, повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).
Ухвалою судді Сумського апеляційного суду від 26 травня 2025 року постановлено проводити призначений на 10 год 00 хв 28 травня 2025 року апеляційний розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів за участю, зокрема, захисника ОСОБА_6 . 
Зі змісту матеріалів провадження убачається, що о 10 год 13 хв 28 травня 2025 року на адресу Сумського апеляційного суду надійшла заява захисника ОСОБА_6 про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку з тим, що він за станом здоров`я не зможе брати в ньому участі. При цьому в заяві зазначено, що письмові докази звернення 28 травня 2025 року за медичною допомогою будуть надані в наступному судовому засіданні.
Як видно зі змісту технічного звукозапису судового засідання від 28 травня 2025 року, секретарем судового засідання повідомлено, що захисник ОСОБА_6 на відеоконференцзв`язок не вийшов та перебуває в системі відеоконференцзв`язку офлайн.
Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про можливість проведення судового розгляду за відсутності захисника ОСОБА_6 , наголосив, зокрема, на тому, що станом на 10 год 25 хв від нього не надходило клопотання про відкладення судового розгляду, у зв`язку із чим, заслухавши думку учасників провадження, порадившись на місці, ухвалив продовжити апеляційний розгляд за його відсутності.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 28 травня 2025 року вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишено без зміни. 
Однак, на думку колегії суддів, висновки суду апеляційної інстанції щодо можливості продовжити апеляційний розгляд за відсутності захисника ОСОБА_6 були передчасними з огляду на таке. 
Положеннями ст. 405 КПК визначено основні засади здійснення апеляційного розгляду, відповідно до яких неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття (ч. 4 цієї статті).
Колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний не тільки ретельно перевірити те, чи були учасники провадження належним чином поінформовані про дату і час апеляційного розгляду, але й з`ясувати причини неприбуття цих учасників у судове засідання та вирішити питання про можливість продовження розгляду без учасників, які не з`явилися в судове засідання, або про відкладення судового розгляду, зокрема в разі визнання поважними причин їх неприбуття.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05 липня 2023 року (справа № 722/889/21, провадження № 51-2038 км 23).
Однак суд апеляційної інстанції, ухваливши продовжувати апеляційний розгляд за відсутності захисника ОСОБА_6 , не врахував цих положень КПК, практики Верховного Суду, оскільки не пересвідчився в наявності чи відсутності заяви про відкладення судового розгляду від захисника ОСОБА_6 (яка за матеріалами провадження надійшла до початку апеляційного розгляду) та обґрунтованості причини його неприєднання до судового засідання в режимі відеоконференції. 
Крім того, колегія суддів, з огляду на зміст матеріалів кримінального провадження, журналу і технічного звукозапису судового засідання від 28 травня 2025 року, вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги захисника щодо проведення судового засідання за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 . 
При цьому колегія суддів наголошує на такому. 
Посилаючись у мотивувальній частині ухвали від 28 травня 2025 року на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-109 гс 19), 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507 цс 18), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявна в матеріалах кримінального провадження довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки ОСОБА_7 у зв`язку з його відсутністю за вказаною адресою вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, при цьому зауважив, що зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Однак, на думку колегії суддів, висновки суду апеляційної інстанції в цій частині не ґрунтуються на положеннях чинного кримінального процесуального законодавства з огляду на таке. 
Дійсно, відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Разом з тим, як визначено ч. 2 ст. 1 КПК, кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Згідно з ч. 1 ст. 135 КПК особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Частиною 1 ст. 136 КПК передбачено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
Однак, суд апеляційної інстанції, не врахувавши наведених вище положень статей 135, 136 КПК, лише формально послався на правові позиції Великої Палати Верховного Суду в цивільній та господарській справах, які, з огляду на ч. 2 ст. 1 КПК, не підлягали врахуванню під час розгляду справи саме у кримінальному провадженні. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу на таке.
Звертаючись із касаційною скаргою, захисник ОСОБА_6 у тому числі посилається на те, що проведення судового засідання за відсутності обвинуваченого і захисника позбавило сторону захисту можливості бути учасником дослідження оригіналу особової справи ОСОБА_7 . 
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Водночас ці положення Конвенції знайшли своє відображення і в ст. 7 КПК, згідно з якою зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, крім інших, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 КПК підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Згідно з ч. 3 ст. 21 КПК кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частинами 1, 6 ст. 22 КПК регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
За приписами ст. 42 КПК обвинувачений, крім іншого, має право: 
- брати участь під час судового розгляду в допиті свідків обвинувачення або вимагати їхнього допиту, а також вимагати виклику і допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; 
- збирати і подавати суду докази.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження та оцінки доказів. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд.
Як убачається з матеріалів провадження, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_7 в порядку апеляційної процедури, задовольнив клопотання захисника ОСОБА_6 про повторне дослідження доказів, зокрема про допит свідків, а також дослідження особової справи ОСОБА_7 . 
Разом з тим зі змісту технічного звукозапису судового засідання від 28 травня 2025 року видно, що в це судове засідання з метою надання витребуваної судом апеляційної інстанції особової справи ОСОБА_7 прибув представник РТЦК та СП. 
Однак суд апеляційної інстанції, ухваливши рішення проводити апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , всупереч статтям 7, 22 КПК позбавив сторону захисту можливості бути учасником дослідження цим судом особової справи ОСОБА_7 . 
Крім того, про недотримання судом апеляційної інстанції положень статей 7, 20, 22, 42 КПК та ст. 6 Конвенції свідчать і доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_6 , який посилається на те, що цей суд, незважаючи на наявність задоволеного клопотання захисника про надання протоколу допиту свідка ОСОБА_9 та копії корінця талона-повідомлення єдиного обліку, провів судове засідання за відсутності сторони захисту, чим позбавив її можливості долучити докази, які, на думку сторони захисту, могли би свідчити про упередженість судді суду першої інстанції, а також надати письмові докази, які не були предметом дослідження місцевого суду, що, як наслідок, могло вплинути на зміст судового рішення в цій частині. 
Ураховуючи наведене вище, колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції фактично не забезпечив сторонам рівних умов для реалізації їхніх процесуальних прав, що у свою чергу призвело до порушення права ОСОБА_7 на захист і недотримання принципів юридичної рівності, змагальності та справедливого судового розгляду, оскільки кожній стороні повинна надаватися розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєво невигідне становище порівняно з другою стороною, що, з огляду на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 жовтня 1996 року в справі «Ankerl v. Switzerland»), не узгоджується з положеннями ст. 6 Конвенції.
Зазначені порушення, допущені судом апеляційної інстанції, на переконання Суду, є істотними, оскільки могли перешкодити цьому суду постановити законне й обґрунтоване рішення (ст. 412 КПК).
Разом з тим колегія суддів зауважує, що у зв`язку з наявністю наведених вище істотних порушень вимог КПК Верховний Суд не вбачає підстав для перевірки доводів касаційної скарги захисника в іншій частині, оскільки оцінку таким доводам можливо надати лише після усунення вказаних істотних порушень КПК.
За таких обставин Верховний Суд уважає, що касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції на підставі ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції (п. 2 ч. 1 ст. 436 КПК), у ході якого суд має врахувати викладене вище, провести судовий розгляд відповідно до положень КПК та постановити законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 412, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Ухвалу Сумського апеляційного суду від 28 травня 2025 року стосовно  ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3