П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2026 року м. Київ
Справа № 753/9625/25
Провадження №22-ц/824/3653/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Узлій М.М.

сторони: позивач ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення суми за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23.02.2019 по 23.02.2022, а саме: інфляційних втрат в розмірі 88 700,51 грн та трьох процентів річних в розмірі 36 574,89 грн. 
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2012 з ОСОБА_2 на користь АТ «Мегабанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором, судові витрати та збір за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в загальному розмірі 407 466,72 грн, яке відповідачка не виконала. 
28.03.2023 між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідачки на суму заборгованості за кредитним договором. 
Ухвалою суду від 01.09.2023 замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання вищевказаного рішення суду. 
Отже у зв`язку з невиконанням рішення суду позивач як правонаступник АТ «Мегабанк» має право на одержання з відповідачки інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.
Ухвалою суду від 19.05.2025 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання. 
Відмовляючи в задоволені суду першої інстанції виходив з того, що Строк чинності договору обумовлює і строк чинності зобов`язання, що виникло з цього договору, а відтак але лише з моменту набрання чинності договором щодо заміни кредитора у зобов`язанні новий кредитор набуває право вимоги до боржника у вказаному зобов`язанні, у тому числі і право на отримання гарантій належного виконання грошового зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
У спірних правовідносинах позивач набув право вимоги до відповідачки на підставі договору, що був укладений 28.03.2023, при цьому зазначений договір не містить умови про його застосування до відносин, які виникли до його укладення.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.
Вказує, що відповідач має право як кредитор на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Зазначає, що Посилання суду першої інстанції у оскаржуваному судовому рішенні на те, що він не набув право вимоги за статтею 625 ЦК України є юридично неспроможним з тих підстав, що суми, які кредитор може стягнути з боржника відповідно до статті 625 ЦК України носять компенсаторний характер, а право на їх стягнення з`являється у кредитора після прострочення боржника, тобто у разі неправомірного користування боржником грошовими коштами кредитора.
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
В судове засідання учасники справи не з`явилися.
ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду заяву, в якій просив апеляційну скаргу розглядати без його участі.
Судова повістка, яка надсилалася відповідачу ОСОБА_2 повернулася до Київського апеляційного суду. Відповідно до роздруківки трекінгу №R067151966605 вручення поштових відправлень АТ «Укрпошта», поштове відправлення повернуто відправник з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою», а відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.
Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом встановлено, що 27.11.2012 Шевченківський районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 2-2957/11 про стягнення з поручителя ОСОБА_2 на користь АТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором від 26.03.2008 № 1в01-п/2008 (позичальник - ОСОБА_3 ) в розмірі 405 646,72 грн, судових витрат в розмірі 1 700 грн та 120 грн збору за інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи, а усього 407 466,72 грн.
Рішення суду набрало законної сили та за ним було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (виконавче провадження № НОМЕР_4).
28.03.2023 між АТ «Мегабанк» (банком) та ОСОБА_1 (новим кредитором) укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, відповідно до умов якого банк відступив шляхом продажу новому кредитору належні банку права вимоги до позичальників та\або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором від 26.03.2008 № 1в01-п/2008 на загальну суму 407 466,72 грн.
Згідно з умовами, визначеними пунктом 2.2. цього договору, новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього договору, набуває наступні права кредитора за основними договорами: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами щодо сплати боржниками грошових коштів у сумах, вказаних у Додатку №1 до цього договору, та визначених на момент набуття новим кредитором права вимоги, включаючи право вимагати сплати нарахованих і не сплачених на момент набуття права вимоги процентів у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього договору, право вимагати сплати нарахованих і не сплачених на момент набуття права вимоги штрафних санкцій, неустойок (штрафів, пеней), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань у випадках та на умовах, встановлених основними договорами. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора відповідно до цього договору у обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги. До нового кредитора не переходить права на нарахування процентів за користування боржниками кредитними коштами та права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надані банку відповідно до умов основних договорів.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.09.2023 здійснено заміну первісного стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду у цивільній справі № 2-2957/11 його правонаступником ОСОБА_1 .
На підставі цієї ухвали державний виконавець виніс постанову від 18.12.2023 про заміну сторони виконавчого провадження. 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
За змістом статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу цих прав.
Отже, у разі відступлення права вимоги до нового кредитора переходять усі права, що виникають із відповідного зобов`язання, у тому числі право вимагати виконання основного грошового зобов`язання та пов`язаних з ним акцесорних вимог, зокрема передбачених статтею 625 ЦК України.
З огляду на акцесорний характер вимог про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних право на їх стягнення переходить до нового кредитора разом із правом вимоги за основним зобов`язанням, а тому сам собою факт відступлення права вимоги не обмежує нового кредитора у можливості заявляти відповідні вимоги.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеної у постанові Верховного Суду від 26 березня 2026 року у справі № 639/469/24.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивач позбавлений права на звернення до суду з вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, є передчасним, оскільки у разі заміни кредитора у зобов`язанні до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу таких прав. Зокрема, до нового кредитора переходить право вимагати належного виконання грошового зобов`язання, а також право на судовий захист порушеного права шляхом пред`явлення вимог про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
За змістом правового висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження№ 14-318цс18) в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591 цс 18), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79 гс 19) вказувала про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254 цс 19) Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що аналіз змісту норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Оскільки, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва 27 листопада 2012 року у цивільній справі № 2-2957/11 про стягнення з поручителя ОСОБА_2 на користь АТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором від 26.03.2008 № 1в01-п/ 2008 (позичальник - ОСОБА_3 ) в розмірі 405 646,72 грн, судових витрат в розмірі 1 700 грн та 120 грн збору за інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи, а усього 407 466,72 грн, заборгованість за кредитним договором визначена у повному обсязі, то кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України.
Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154 цс 18) та постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 760/13528/20 (провадження № 61-7326 св 22), від 20 вересня 2023 року у справі № 462/5025/20 (провадження № 61-11608 св 22).
Таким чином апеляційний суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не було виконано зобов`язання перед позивачем яке було передбачено договором а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 відсотки річних.
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Під час звернення з позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 968,80 грн
Під час звернення з апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1 503,30грн.
Оскільки позовна заява та апеляційна скарга підлягає задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у сумі 2 472,10 грн (968,80 грн + 1 503,30 грн).
Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2025 року скасувати і ухвалити нове рішення судове рішення яким позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість у сумі 125 275,40 грн., яка складається з інфляційних втрат 88 700,51 та трьох відсотків річних 36 574,89 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 2 472,10 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна