Справа № 544/449/26
пров. № 1-кп/544/90/2026
Номер рядка звіту 93

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1 
секретар судового засідання ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пирятин кримінальне провадження № 544/449/26 (провадження1-кп/544/90/2026) про вчинення кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026170580000052 від 13.02.2026 року, 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с.Гурбинці Пирятинського району Полтавської області, зареєстрованим та фактично проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , українцем, громадянином України, освіта середня спеціальна, не одруженим, не працюючим, в силу ст. 89 КК України раніше несудимим,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_3 
В С Т А Н О В И В:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 10.02.2026, у вечірній час, перебуваючи в одній з кімнат будинку за місцем проживання потерпілого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указом Президента України № 40/2026 від 12.01.2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на 90 діб, який затверджено Законом України №4757-ІХ, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, пересвідчившись, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав належну ОСОБА_5 бензопилу марки «STIHL» моделі «MS 180» вартістю 4600, 00 грн., відповідно до висновку експерта №СЕ-19/117-26/3341-ТВ від 17.02.2026, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на вищевказану суму. 
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану. 
Також судом визнано доведеним, що 10.02.2026 у вечірній час, перебуваючи в одній з кімнат будинку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 знайшов банківську картку АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_1 , облаштовану безконтактною оплатою платіжної системи «Віза» («VISA»), яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. 56 ч. 1, ст. 1, ч. 7 ст. 37, ст. 38, ст. 59 Закону України «Про платіжні послуги», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 29.07.2022 №164, є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, як засобом доступу до банківського рахунку. Усвідомлюючи можливість подальшого використання офіційного документу банківської картки, емітентом якої є АТ «Універсал Банк», № НОМЕР_1 , без введення пін-коду, тобто шляхом застосування безконтактної оплати за допомогою платіжної системи «Віза» («VISA»), для задоволення своїх матеріальних потреб, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи таємно, умисно та з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав вказану картку. 
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а саме у викрадені офіційного документа.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3  свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому, а по суті обвинувачення пояснив, що він дійсно 10.02.2026 року перебував у свого знайомого ОСОБА_5 та викрав у нього бензопилу і банківську картку, які привіз додому. Однак наступного дня він видав добровільно дані речі працівникам поліції. Висновки зробив, більше такого не повториться. 
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Претензій до обвинуваченого не має, щодо міри покарання покладається на думку суду.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.
Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінальних правопорушень доведена повністю, а його неправомірні дії слід кваліфікувати:
-ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану; 
-ч. 1 ст. 357 КК України, а саме у викрадені офіційного документа.
Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів.
При призначенні покарання обвинуваченому, суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що мета покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
В даній справі, призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.
При цьому до обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування шкоди.
До обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відноситьвчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з ч.1 і ч.2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, а саме те, що він на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, по місцю поживання характеризується посередньо, у потерпілого відсутні претензії матеріального то морального характеру, тому суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкцій частин статтей, за якими він притягується до кримінальної відповідальності у виді мінімального покарання, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому.
Також суд враховує, що вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2026 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та йому призначено покарання у виді одного року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік. Відтак, остаточне покарання ОСОБА_3 необхідно призначити відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Згідно з висновками щодо застосування положень статей 70, 75 КК України, сформованих Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 23.09.2019 по справі №199/1496/17, кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК.
Враховуючі такі висновки Верховного Суду, зважаючи на обставини даної справи, суд вбачає підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного йому за сукупністю злочинів покарання з випробуванням та визначення йому максимального іспитового строку в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.
При цьому суд враховує, що ОСОБА_3 після викриття його незаконної діяльності активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення; надав правдиві визнавальні свідчення органу досудового розслідування та суду; критично ставиться до вчиненого; щиро покаявся; запевнив суд про бажання стати на шлях виправлення. Дані обставини, на думку суду, свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Саме таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, на думку суду, буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати на залучення експертів, відповідно до ст.ст. 122,124 КПК України, слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , з якого стягнути на користь держави витрати за проведення експертизи у розмірі 1782,80 гривень.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, суд-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.
ОСОБА_3  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 , покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 25.02.2026 більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком та остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Зобов`язати ОСОБА_3 відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України у період іспитового строку:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3  рахувати з моменту проголошення вироку, а саме з 13.05.2026 року.
Стягнути з ОСОБА_3  в користь держави витрати на проведення експертизи, які складають 1782,80 грн. (одна тисяча сімсот вісімдесят дві грн. 80 коп.)
Речові докази: бензопилу марки «STIHL» моделі «MS 180», банківську карту № НОМЕР_1 емітовану АТ «Універсал Банк», які знаходяться на зберіганні в потерпілого – залишити потерпілому ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом 30 днів із дня його проголошення.
Копію вироку вручити після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1