Справа № 442/7643/25 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І. 
Провадження № 22-ц/811/4318/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 травня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Гнідець Олесі Миколаївни на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2025 року в складі судді Курус Р.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-
встановив:
У жовтні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.08.2012 у справі №1306/6252/2012, просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 8000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбі, під час спільного проживання у них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Шлюб між сторонами розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.10.2011.
Відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.08.2012 по цивільній справі №1306/6252/2012 за позовом ОСОБА_1 з відповідача на її користь стягуються аліменти на дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття.
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 досягла повноліття. 
Як підставу позову позивачка зазначала, що донька навчається за кордоном, відтак для належного харчування, одягу, навчання, належного лікування (донька проходить ортодонтичне лікування), періодично оздоровлюється - необхідні значні кошти. Розмір аліментів, які підлягають стягненню згідно з рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 14.08.2012 недостатній для забезпечення витрат на утримання доньки, враховуючи, що дитина навчається за кордоном, збільшились витрати на проживання в гуртожитку та витрати на харчування.
Наголошувала, що відповідач має у власності рухоме та нерухоме майно, здійснює підприємницьку діяльність та отримує значний дохід, відповідно може надавати матеріальну допомогу доньці. Просила позов задовольнити. 
Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.08.2012 у справі №1306/6252/2012, та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 4500 грн. (чотири тисячі п`ятсот гривень) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (шістсот вісімдесят одна гривня тридцять копійок) в дохід держави.
Припинено стягнення за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 серпня 2012 року по справі №1306/6252/2012.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. 
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якої подала адвокат Гнідець О.М. Вважає, що рішення ухвалене за неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду є незаконним, необґрунтованим.
В обґрунтування доводів скарги покликається на те, що суд не врахував того, що відповідач ОСОБА_2 є власником чотирьох квартир та нежитлового приміщення, які придбані на підставі відплатних договорів протягом короткого періоду часу, що свідчить про наявність у відповідача доходу, а відтак матеріальної можливості забезпечувати належний рівень утримання своїй дитині. 
Додає, що суд не надав жодної оцінки тому, що ОСОБА_2 є власником трьох автомобілів, здійснює підприємницьку діяльність від якої отримує дохід та відповідно має змогу сплачувати аліменти. 
Вказує на те, що суд не врахував витрати матері на харчування, одяг, навчання, виховання, розвиток, лікування, оздоровлення дитини. Зокрема, зазначає, що донька навчається за кордоном і позивачка щомісяця витрачає кошти в розмірі 7947,98 грн на базове харчування та проживання. Окрім того, дитина навчається онлайн з репетитором польської мови, де вартість навчання тривалістю 60 хв становить 200 гривень. Донька також проходить ортодонтичне лікування, вартість якого згідно Акту виконаних робіт від 10.09.2025 становить 33 700,00 грн. Окрім того, для гармонійного розвитку, фізичного здоров`я та психоемоційного благополуччя, донька періодично оздоровлюється. У серпні 2025 року дитина разом з позивачкою відвідали Словаччину з туром «Словаччина: міста, гори і термали», який коштував 23700,00 грн. 
Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду судового рішення. 
Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дитини шляхом зміни способу їх стягнення та присудження, суд першої інстанції врахував стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальний стан відповідача та стан його здоров`я, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, встановлений законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік», та дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, встановивши аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4500 грн 00 коп. щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке.
Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9). 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 жовтня 2011 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 присвоєно її дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 ». Дітей: дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено на вихованні матері. (а.с. 14). 
Іншим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №1306/6252/2012 від 14.08.2012 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 13).
За даними розрахунку заборгованості по аліментах Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області, з виконання виконавчого листа №1306/6252/2012, виданого 29.06.2012 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, заборгованість із сплати аліментів станом на 31.08.2025 року відсутня (а.с. 15-17). 
Із даного розрахунку вбачається, що розмір аліментів, який стягується з відповідача щомісячно становить 1787,2 грн. 
Довідкою директора Групи шкіл-ліцеїв ім. Болеслава Хробрего у м. Лежайську підтверджено, що ОСОБА_3 дійсно навчається у Групі шкіл-ліцеїв ім. Болеслава Хробрего у м. Лежайську (Польща) (а.с. 25-26). Навчання у школі є безкоштовним, однак з учнів стягується оплата за проживання в гуртожитку та витрати на харчування.
Згідно із договором про надання ОСОБА_10 освітніх послуг ОСОБА_11 від 14.06.2025, ОСОБА_12 отримує освітні послуги, а саме індивідуальні заняття з польської мови у форматі онлайн. Згідно із п.2.1. Договору вартість одного заняття становить 200,00 грн. (а.с.29-30).
За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у власності відповідача перебувають об`єкти нерухомості, а саме квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,6 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м., яка набута згідно із договором купівлі-продажу майнових прав від 02.09.2020, дата державної реєстрації: 24.07.2023 р.; квартира АДРЕСА_2 , загальною плщею 37,5 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м., дата реєстрації 18.03.2019 р.: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 3,3кв.м, дата реєстрації 26.03.2019р.; квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 28,8 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., дата реєстрації 23.03.2009 р.; квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м., набута на підставі договору дарування від 10.10.2011 №34 (а.с. 18-19).
Крім цього, згідно витягів з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, у власності відповідача перебувають 3 (три) транспортні засоби, а саме: Renault Kangoo, 2003 р.в., дата останньої реєстрації 23.04.2018р.; Kia Cerato, 2009 р.в., дата останньої реєстрації 09.02.2018 р.; ОСОБА_13 , 2010 р.а., дата останньої реєстрації 23.07.2022р. (а.с.20-22).
Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідач ОСОБА_2 , з 29 березня 2018 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем, номер запису: 24140000000015179, основний вид діяльності 46.38 – Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками. (а.с.23-24).
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1018 від 10.06.2025 вбачається, що ОСОБА_2 з 2020 року хворіє на аутоімунний тиреоїдит з гіпоплазією ЩЗ тв колоїдними вузлами правої частками (Е06.3), постійно приймає замісну гормональну терапію, його працездатність знижена (а.с.93-94).
Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, судова колегія виходить з такого. 
У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України, ч.2 ст.51 Конституції України).
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно із ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року №6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі №343/945/19, провадження №61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі №545/3115/19, провадження №61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі №752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.
Аналіз положень ч.3 ст.181 СК України дає підстави для висновку, що право стягувача аліментів на зміну способу їх стягнення є безумовним і не залежить від настання або зміни будь яких обставин.
Враховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.
Так, судом першої інстанції встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою, тобто позивачка здійснює матеріальне забезпечення дитини, зокрема витрати, щоб забезпечити базові матеріальні умови для її життя. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що раніше визначений судом розмір аліментів є недостатнім для задоволення потреб дитини та вказувала на необхідність збільшення такого розміру у спосіб його зміни з частки від доходу на тверду грошову суму.
Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів із частки від заробітку (доходу) відповідача на тверду грошову суму, оскільки така зміна способу стягнення не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам їхньої спільної дитини, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є законними та обґрунтованими.
Як вбачається із матеріалів справи, сторонами не заперечується той факт, що неповнолітня дитина сторін на даний час проживає та навчається за кордоном в Польщі. 
Колегія суддів враховує, що батьки мають однаковий обов`язок на утримання дитини, однак стороною позивачки не доведено обсяг витрат на дитину саме у сумі 8 000 грн 00 коп., які просить стягнути з відповідача щомісячно, і яка б становила лише половину витрат на дитину, тобто, що позивачка забезпечує дитину на таку ж суму, що разом становить 16 000 грн 00 коп. на місяць.
Судова колегія зауважує, що аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, водночас, співрозмірними саме з урахуванням мети аліментного зобов`язання, а не виключно з тією обставиною, що відповідач отримує дохід від здійснення підприємницької діяльності. 
Матеріали справи не містять жодних доказів про розмір отриманого відповідачем доходу від здійснення підприємницької діяльності. Тому незгода позивачки із встановленим до стягнення з відповідача розміром аліментів у сумі 4500 грн 00 коп., тобто з урахуванням того, що батьки мають однаковий обов`язок на утримання дитини, є безпідставною і такою що не відповідає принципам рівності обов`язку батьків утримувати дитину та загальним принципам справедливості.
Доводи апелянта про те, що суд не врахував понесення позивачем витрати на харчування, одяг, навчання, розвиток, лікування та оздоровлення дитини, у зв`язку з чим вона потребує додаткових витрат, як на підставу для зміни способу стягнення аліментів, не може бути підставою для зміни способу стягнення аліментів, а є підставою для стягнення додаткових витрат. Такі витрати не є звичайними витратами, що охоплюються поняттям аліментів, а зумовлені особливими обставинами.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції враховані всі суттєві обставини справи, дотримано баланс прав та інтересів обох сторін, прийнято до уваги стан здоров`я дітей та платника аліментів, відсутність на утриманні відповідача інших утриманців, майновий стан відповідача, який здійснює підприємницьку діяльність, та у власності має рухоме та нерухоме майно, відтак має реальну можливість сплачувати аліменти, у зв`язку із чим розмір аліментів на утримання дитини обґрунтовано визначено саме у розмірі 4500,00 грн. щомісячно.
Таким чином, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши всі доводи сторін, дослідивши та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, що відповідач може забезпечити матеріальну підтримку дитини ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а аліменти в розмірі 4500,00 грн на дитину, щомісячно, відповідають потребам для забезпечення інтересів дитини, не є заниженими та такими, що не будуть відповідати інтересам дитини. 
Інші доводи та обставини, на які посилається сторона позивача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.
Апеляційний враховує, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
З огляду на викладене, відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гнідець Олесі Миколаївни залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 05 травня 2026 року.

Головуючий        А.В. Ніткевич 

Судді:   С.М. Бойко 

С.М. Копняк