ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2026 року	справа № 380/6450/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 20.05.2023 по 17.06.2025, відповідно до Постанови №704, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначений шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року в розмірі 2684,00 грн., станом на 01 січня 2024 року в розмірі 3028,00 грн., станом на 01 січня 2025 року в розмірі 3028,00 грн. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 20.05.2023 по 17.06.2025, відповідно до Постанови №704, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначений шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року в розмірі 2684,00 грн., станом на 01 січня 2024 року в розмірі 3028,00 грн., станом на 01 січня 2025 року в розмірі 3028,00 грн. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 18.06.2025 по 22.10.2025 (включно), грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначивши їх розміри виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2025 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 18.06.2025 по 22.10.2025 (включно), грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за. військовим званням, визначивши їх розміри виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2025 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, з врахуванням грошового забезпечення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України ”Про Державний бюджет України станом на 01.01.2025;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, з врахуванням грошового забезпечення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України станом на 01.01.2025 з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.
Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача, яка полягає у не застосуванні при обчисленні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням позивача пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» у первинній редакції, тобто у частині визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 цієї постанови. На переконання позивача, така бездіяльність відповідача спричинила заниження як основного, так і всіх похідних щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік.
Ухвалою судді від 13.04.2026 у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Військова частина НОМЕР_1 проти позову заперечила. Зазначила, що з 20.05.2023 нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, виходячи з фіксованої розрахункової величини 1762,00 грн, а тому правові підстави для застосування пункту 4 Постанови №704 у редакції, що діяла до внесення змін Постановою №481, відсутні; нарахування і виплату грошового забезпечення та інших спірних виплат проведено правомірно. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.
Розглянувши позов, поданий відзив, додані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12.10.2022 №288 ОСОБА_1 , призваного по мобілізації, з 12.10.2022 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.10.2023 №272, на підставі наказу Начальника Генерального Штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 25.09.2023 №365-РС, солдата ОСОБА_1 призначено на посаду водія-коваля майстерні зварювальної взводу спеціальних робіт ремонтної роти бронетанкової техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , з 16.10.2023 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.10.2025 №300 солдата ОСОБА_1 22.10.2025 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення, у зв`язку зі звільненням наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 22.10.2025 №80-РС відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я - за наявності інвалідності). Вислуга років у Збройних Силах станом на 22.10.2025 становить: календарна - 03 роки 02 місяці 14 днів, пільгова - 00 років 03 місяці 14 днів, загальна - 03 роки 05 місяців 28 днів.
Зазначеним наказом позивачу виплачено грошове забезпечення за період з 01 по 22 жовтня 2025 року, у тому числі: оклад за військове звання у сумі 376,13 грн, посадовий оклад (тр-4) у сумі 1937,42 грн, надбавку за вислугу років 25% у сумі 578,39 грн, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% у сумі 1879,76 грн, премію 535% від посадового окладу у сумі 10365,20 грн, індексацію грошового забезпечення у сумі 94,55 грн, грошову компенсацію за невикористану основну відпустку у сумі 15641,46 грн, грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій у сумі 29860,95 грн, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 148% місячного грошового забезпечення у сумі 31567,29 грн. Грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік виплачено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.09.2025 №270.
З довідок Військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2026 №№ 554, 555, 556, 558 слідує, що за період з жовтня 2023 року по жовтень 2025 року позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення у розрахунку із складових, обчислених виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розрахункової величини 1762,00 грн на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704.
Не погоджуючись із застосованою відповідачем розрахунковою величиною та вважаючи, що під час проходження ним військової служби з 20.05.2023 по 22.10.2025 розмір посадового окладу та окладу за військовим званням мав визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи спір, суд керується таким.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови №704 (у редакції, чинній до 24.02.2018) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови №704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким, зокрема, до пункту 4 Постанови №704 були внесені зміни. Отже, з 29.01.2020 - дня набрання законної сили зазначеним судовим рішенням - була відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 10.10.2022 у справі №400/6214/21, від 10.01.2023 у справі №120/8682/21-а, від 14.02.2024 у справі №380/19884/21.
12 травня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» (далі - Постанова №481), пунктом 2 якої внесено зміни до пункту 4 Постанови №704, виклавши абзац перший у такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». Постанова №481 набрала чинності 20.05.2023.
Таким чином, з дня набрання чинності Постановою №481 (20 травня 2023 року) Кабінет Міністрів України замість розрахункової величини «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року» запровадив сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військовим званням у розмірі 1762,00 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року, визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Згідно з частиною другою статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Отже, з 18.06.2025 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №320/29450/24 - діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до змін, внесених Постановою №481.
Окремо суд звертає увагу на висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 17.02.2026 у справі №520/5814/24, в якій останній вказав таке.
Згідно з частинами першою - третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами пункт 2 Постанови №481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови №704 в частині, що суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу, а саме закону про Державний бюджет України на відповідний рік, не підлягає застосуванню як такий, що є протиправним і таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили.
При цьому Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувалися такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи. Згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі №913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі №160/1088/19 та від 10 січня 2023 року у справі №340/507/22).
Таким чином, пункт 4 Постанови №704 підлягає застосуванню у спірних правовідносинах у первинній редакції, а саме в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - закону про Державний бюджет України на відповідний рік, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, оскільки суд не вправі, вирішуючи спір, застосовувати дефектний нормативно-правовий акт безвідносно до того, чи був він чинним, чи ні на момент виникнення спірних відносин.
У первинній редакції пункту 4 Постанови №704 Кабінет Міністрів України визначив розрахунковою величиною для визначення посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями прожитковий мінімум, встановлений законом на поточний рік, як державний соціальний стандарт, встановлений законом, який був покликаний забезпечити достатній рівень життя військовослужбовців на фоні росту цін та інфляції в країні та уникнути необхідності одноразових, штучних підвищень грошового забезпечення за рахунок видання окремих нормативно-правових актів.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій. Згідно з приписами статті 6 цього Закону базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового обслуговування, соціального захисту, культури, охорони здоров`я та освіти.
Натомість пункт 4 Постанови №704 у редакції пункту 2 Постанови №481 замінює такий державний соціальний стандарт як прожитковий мінімум на сталу величину - 1762,00 грн, застосування якої при визначенні посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців не лише суттєво зменшує їх розміри окладів, а й зводить нанівець мету прийняття Постанови №704 як такої. Приписи пункту 4 Постанови №704 у первинній редакції відповідали вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який запровадив розрахунковою величиною для визначення посадових окладів різних категорій публічних службовців саме прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Враховуючи наведене, у вказаній постанові Верховний Суд відступив від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2025 року у справі №600/3516/24-а та від 22 жовтня 2025 року у справі №420/3824/25, у яких раніше було сформовано правовий висновок про те, що з дня набрання чинності Постановою №481 (20 травня 2023 року) та протягом усього періоду її дії (до 18 червня 2025 року) правові підстави для перерахунку грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини у вигляді прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, відсутні.
Сформований у постанові Верховного Суду від 17.02.2026 у справі №520/5814/24 правовий висновок полягає у тому, що під час обчислення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням має застосовуватися пункт 4 Постанови №704 у первинній редакції, яка передбачала використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а не редакція, змінена Постановою №481, якою визначено фіксовану розрахункову величину - 1762,00 грн.
Зазначений правовий висновок Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, в силу частини п`ятої статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом під час вирішення цієї справи.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що під час обчислення позивачу розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням у спірний період з 20.05.2023 по 22.10.2025 мав застосовуватися пункт 4 Постанови №704 у первинній редакції, тобто з визначенням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлюється Верховною Радою України у законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року встановлено в розмірі 2684 грн; статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня 2024 року - у розмірі 3028 грн; статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року - у розмірі 3028 грн.
Натомість, з матеріалів справи, у тому числі довідок Військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2026 №№ 554, 555, 556, 558 та витягу з наказу від 22.10.2025 №300, слідує, що відповідач під час нарахування позивачу грошового забезпечення (як основного, так і похідних від нього щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 20.05.2023 по 22.10.2025 застосовував для визначення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням розрахункову величину 1762,00 грн, що передбачена пунктом 4 Постанови №704 у редакції Постанови №481, а не розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
За таких обставин, оскільки розрахунок основних складових грошового забезпечення (посадового окладу та окладу за військовим званням) здійснений з порушенням пункту 4 Постанови №704 у первинній редакції, що підлягав застосуванню у спірних правовідносинах, відповідно є заниженими і всі похідні від них щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення, розмір яких обчислюється у відсотковому відношенні від окладів або у кратному до них розмірі, у тому числі надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, щомісячна премія, грошова допомога для оздоровлення за 2025 рік, грошова компенсація за невикористані відпустки, одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
Стосовно одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби суд зазначає таке. Згідно з частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.10.2025 №300, одноразову грошову допомогу при звільненні позивачу нараховано та виплачено у розмірі 148 % місячного грошового забезпечення (виходячи з вислуги 03 роки 02 місяці 14 днів). Базою для розрахунку цієї виплати є місячне грошове забезпечення позивача, яке, як встановлено судом, було занижене внаслідок застосування неправомірної розрахункової величини (1762,00 грн замість прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня 2025 року - 3028,00 грн). Відтак, одноразова грошова допомога при звільненні також підлягає перерахунку.
За загальним правилом, передбаченим Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, у разі змін розмірів (норм) щомісячних основних або додаткових видів грошового забезпечення під час проходження військової служби здійснюється перерахунок грошового забезпечення з дня, з якого відбулися відповідні зміни. Аналогічно, при припиненні чи зміні підстав для нарахування виплат їх розмір підлягає коригуванню. Це положення в системному зв`язку зі статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зобов`язує військову частину забезпечити повноту грошового забезпечення військовослужбовцю за весь період проходження ним служби.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання реалізації конституційного права на соціальний захист і сформулював юридичні позиції, згідно з якими за Конституцією України певні категорії громадян України потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, Рішення від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, Рішення від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016).
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої цієї ж статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи відповідача про правомірність нарахування і виплати позивачу грошового забезпечення та інших спірних виплат на підставі положень пункту 4 Постанови №704 у редакції Постанови №481 виходячи з розрахункової величини 1762,00 грн судом відхиляються, оскільки, як було зазначено вище, ця редакція не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах у силу частини третьої статті 7 КАС України та правового висновку Верховного Суду у складі судової палати, викладеного у постанові від 17.02.2026 у справі №520/5814/24, а з 18.06.2025 пункт 2 Постанови №481 у частині внесення змін до пункту 4 Постанови №704 визнаний нечинним судовим рішенням, що набрало законної сили у справі №320/29450/24.
Враховуючи вищевикладене, суд, керуючись статтею 245 КАС України, дійшов висновку, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення позивачу перерахунку грошового забезпечення (як основних, так і додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, у тому числі грошової допомоги для оздоровлення за 2025 рік та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби) за період з 20.05.2023 по 22.10.2025, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (станом на 01.01.2023 у розмірі 2684,00 грн, станом на 01.01.2024 у розмірі 3028,00 грн, станом на 01.01.2025 у розмірі 3028,00 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704, є протиправною.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Засіб захисту повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, забезпечувати поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
З огляду на викладене, суд вважає, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення, у тому числі грошову допомогу для оздоровлення за 2025 рік та одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби) за період з 20.05.2023 по 22.10.2025, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (станом на 01.01.2023 - 2684,00 грн, станом на 01.01.2024 та 01.01.2025 - 3028,00 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704, з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання цього позову, доказів понесення інших судових витрат останнім не надано, то такі, в силу приписів ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку та виплати грошового забезпечення (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, нарахованих та виплачених за час проходження ним військової служби) за період з 20.05.2023 по 22.10.2025, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, станом на 01.01.2023 у розмірі 2684,00 грн, станом на 01.01.2024 та станом на 01.01.2025 у розмірі 3028,00 грн на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення, нараховані та виплачені за час проходження ним військової служби) з 20.05.2023 по 22.10.2025 виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, станом на 01.01.2023, на 01.01.2024 та станом на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя  Желік О.М.