Справа № 450/391/26  Провадження № 2/450/1204/26 	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі: 
головуючого-судді Мусієвського В.Є.
при секретарі Расяк С.М. 
з участю представника ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області, третьої особи ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,–

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 через систему «Електронний Суд» звернулась з позовом до відповідача, у якому просила визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
Мотивувала позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь позивача ОСОБА_4 , який 04.02.2009 року на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно якого 1/2 частину всього належного йому майна заповів онукові ОСОБА_2 , а іншу 1/2 частину майна онукові ОСОБА_3 . Вказала, що позивач вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та проживав із ОСОБА_4 на момент його смерті, що стверджується довідкою Верхньобілківського старостинського округу Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області № 427 від 13.11.2025 року. Зазначила, що до складу спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 увійшов житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Повідомила, що згідно даних погосподарського обліку Верхньобілківського старостинського округу за ОСОБА_4 обліковується згаданий вище житловий будинок, проте, право власності на такий за життя спадкодавцем зареєстроване не було, а відомості в реєстрах речових прав і прав власності на нерухоме майно відсутні. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Олефір Р.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак 09.12.2025 року отримав відмову у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів щодо спадкового майна на ім`я спадкодавця. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно виключає можливість в позасудовому порядку реалізувати право на спадщину. З огляду на викладене вище, просила позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою від 02.02.2026 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Протокольною ухвалою від 11.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні 04.05.2026 року представник позивача Жак Н.Т. надала пояснення аналогічні викладеним письмово, заявлені вимоги підтримала та просила такі задовольнити. Не заперечила щодо ухвалення заочного рішення у справі.
Інші учасники розгляду справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, в засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд такої у їх відсутності не подали.
Частиною 4 статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04.05.2026 року, є дата складення повного судового рішення – 14.05.2026 року.
Зі згоди представника позивача суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Заслухавши пояснення та думку представника позивача, розглянувши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 09.06.2010 року Верхньобілківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області.
У відповідності до положень ст. 1220 ЦК України в день смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина.
За ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
В силу вимог ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Із заповіту, посвідченого 04.02.2009 року секретарем виконкому Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Сохань Л.І., вбачається, що  ОСОБА_4 на випадок своєї смерті 1/2 частину всього належного йому майна заповів онукові ОСОБА_2 , а іншу 1/2 частину майна онукові ОСОБА_3 .
Факт родинних відносин померлого  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_2 , як дідуся та онука, підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 03.12.1962 року і свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 04.03.1989 року.
Із довідки № 244, виданої 17.06.2025 року Верхньобілківським старостинським округом Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що за даними погосподарського обліку Верхньобілківського старостинського округу за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , обліковується житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
З довідки № 427, виданої 13.11.2025 року Верхньобілківським старостинським округом Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Станом на момент його смерті у будинку були зареєстровані невістка ОСОБА_5 , онук ОСОБА_3 , онук ОСОБА_2 , син ОСОБА_6 .
Як вбачається з довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № Ф-2/4297 від 22.09.2025 року, станом на 29.12.2012 року за адресою АДРЕСА_1 , реєстрація права власності відсутня.
09.12.2025 року за вих. № 410/01-16 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів спадкодавця на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Звертаючись із заявленими позовними вимогами в суд, представник позивача ОСОБА_1 покликається на те, що ОСОБА_2 вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляв про відмову від неї.
Водночас, належних та допустимих доказів на підтвердження прийняття ОСОБА_2 спідщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , суду не надано.
З цього приводу суд зазначає, що реєстрація місця проживання ОСОБА_2 за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, про що вказано у довідці Верхньобілківського старостинського округу Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області № 427 від 13.11.2025 року, сама по собі не є беззаперечним доказом прийняття спадщини у розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Верховний Суд у постанові від 25.02.2026 року дійшов висновку, що для застосування презумпції прийняття спадщини необхідно встановити факт постійного фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У частині третій статті 1268 ЦК України вимагається проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрація місця проживання за однією адресою зі спадкодавцем, що можуть бути відмінними один від одного. Разом із тим, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оцінюючи надані стороною позивача докази у їх сукупності, судом не встановлено обставин, які б достовірно підтверджували факт спільного проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими представник позивача мотивувала позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.
Згідно статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись статтями 12, 13, 81, 82, 89, 141, 142, 259, 263-265, 268, 280, 281 ЦПК України, статтями 16, 1218, 1220, 1223, 1261-1265, 1268, 1270, 1273 ЦК України, суд,–

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області, третьої особи ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування – відмовити. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.