Справа № 546/315/26
Провадження № 2/550/480/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2026 року        селище Чутове
Чутівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Литвин В.В., 
розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» (далі також – позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі також – відповідачка) про стягнення 33 107,63 грн заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5396704 від 19.03.2025 (далі також – кредитний договір).
Позов обґрунтовано тим, що 19.03.2025 відповідачка уклала з ТОВ «Лінеура Україна» договір кредиту № 5396704, який підписано електронним підписом позичальниці шляхом використання одноразового ідентифікатора.
На підставі договору факторингу № 28-11/25/Л від 28.11.2025 право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача.
Відповідно до умов договору кредиту первісний кредитор надав відповідачці грошові кошти в сумі 7000,00 грн, узгоджений строк повернення кредиту – 360 днів, базовий період – 20 днів, стандартна процентна ставка – 0,95 % в день, знижена процентна ставка – 0,01 % в день.
Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачці грошові кошти у розмірі, встановленому договором.
Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, кошти не повернула, проценти за користування кредитом у встановленому порядку і розмірі не сплатила, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачки 33 107,63 грн заборгованості за кредитним договором, з яких: 6 999,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 15 625,15 грн - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги, 6982,49 грн – заборгованість за відсотками з моменту відступлення права вимоги, 3500 грн - заборгованість за штрафом, а також судові витрати.
Ухвалою судді від 06.05.2026 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи, а також зазначено про право сторін подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.
Відповідачка у визначений судом строк відзив на позов не подала, правом подати свої заперечення проти позовних вимог не скористалася, про розгляд судом справи повідомлена належним чином. Зокрема, на адресу суду повернувся поштовий конверт з копією ухвали про відкриття провадження у справі та позовною заявою з додатком, надісланий судом рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачки, яку встановлено судом у визначеному ч.ч. 6-8 ст. 187 ЦПК України порядку (а.с. 85-86), з відміткою оператора поштового зв`язку «повертається, адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.101-104).
Отже, згідно з положеннями п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідачка вважається повідомленим про розгляд справи судом.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання від сторін про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін до суду не надходили.
З урахуванням наведеного, розгляд справи по суті здійснюється судом за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19.03.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» (далі також - первісний кредитор) і відповідачкою укладено кредитний договір № 5396704, згідно з умовами якого первісний кредитор надав відповідачці кредит у розмірі 7 000,00 грн.
Даний договір укладено в електронній формі та є письмовим правочином, який відповідає вимогам ст.ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі та підписаний уповноваженими особами.
Пунктом 3.1. кредитного договору встановлено строк кредитування 360 днів.
Згідно з п. 1.4.1. кредитного договору стандартна процентна ставка за користування кредитом (фіксована) становить 0,95% в день.
Відповідно до п. 1.4.2 кредитного договору знижена процентна ставка за один день користування кредитом – 0,01 % (в період з 19.03.2025 до 07.04.2025).
Положеннями п. 1.3. кредитного договору визначено періодичність сплати процентів – 20 днів.
Згідно з п. 2.1. кредитного договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну карту позичальниці № НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 6.3. кредитного договору штраф за невиконання та/або неналежне виконання зобов`язання становить 75% від суми невиконаного та/або неналежно виконаного грошового зобов`язання.
Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці грошові кошти в сумі 7 000,00 грн. шляхом безготівкового перерахування коштів та зарахування на картку № НОМЕР_1 , що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-0112 від 01.12.2025 (а.с. 67).
Відповідачка, у свою чергу, умови договору кредиту не виконала, внаслідок чого за твердженням позивача виникла заборгованість в сумі 33 107,63 грн, з яких: 6 999,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 15 625,15 грн - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги, 6982,49 грн – заборгованість за відсотками з моменту відступлення права вимоги, 3500 грн - заборгованість за штрафом. 
На підтвердження розміру заборгованості відповідачки позивачем надано розрахунок заборгованості ТОВ «Лінеаура Україна» за кредитним договором № 5396704 від 19.03.2025 станом на 28.11.2025, сформований за період з 19.03.2025 по 28.11.2025 (включно) (а.с. 8-12), а також розрахунок заборгованості ТОВ «Факторинг партнерс» станом на 20.03.2026, сформований за період з 29.11.2025 по 20.03.2026 (включно) (а.с. 13).
На підставі договору факторингу № 28-11/25/Л від 28.11.2025 (а.с. 14-21), укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» і позивачем, згідно з Реєстром боржників до нього (а.с. 26-28) позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за договором кредиту № 5396704 від 19.03.2025.
За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Суду не надано доказів виконання відповідачкою грошового зобов`язання за кредитним договором № 5396704 від 19.03.2025 щодо повернення кредиту та сплати нею процентів за користування кредитом у визначеному умовами кредитного договору розмірі, а також не заперечено та не спростовано правильності наданих позивачем розрахунків, зокрема, проведеного ТОВ «Лінеаура Україна» станом на 28.11.2025, сформованого за період з 19.03.2025 по 28.11.2025 (а.с. 8-12), а також проведеного ТОВ «Факторинг партнерс» станом на 20.03.2026, сформованого за період з 29.11.2026 по 13.03.2026 (а.с. 13).
Перевіривши правильність наданих розрахунків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача 6 999,99 грн – заборгованості за тілом кредиту та 22 607,15 грн – заборгованості за нарахованими процентами є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в решті суми, заявленої позивачем до стягнення, а саме 3 500,00 грн штрафу, позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Указом Президента України № 64/2022 від 22.02.2024, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та станом на день розгляду справи не закінчився та не скасовано.
З урахуванням наведеного, позовна вимога про стягнення з відповідачки штрафу не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.
Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача 29 607,63 грн заборгованості за кредитним договором, з яких 6 999,99 грн. – заборгованість за тілом кредиту та 22 607,64 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
29 607,14 грн х 100 / 33 107,63 грн = 89,43% (розмір задоволених позовних вимог);
2 662,40 грн х 89,43% = 2 380,98 грн (розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача).
Щодо витрат на правничу допомогу, які позивач визначив у розмірі 13 000,00 грн та просить стягнути із відповідачки, суд дійшов таких висновків.
За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат з професійної правничої допомоги позивач надав договір про надання правничої допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 (а.с. 50-52), прайс-лист АО «Лігал-Ассістанс» від 01.12.2025 (а.с. 54-55), заявку на надання юридичної допомоги № 1048 від 02.02.2026 (а.с. 56), витяг з акта № 29 про надання юридичної допомоги від 27.02.2026 на суму 13 000,00 грн (а.с. 57).
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються  на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.
Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність справи, яка є типовою, враховуючи предмет спору, ціну позову, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, який буде відповідати критерію реальності та розумності, буде співмірним із виконаними адвокатом роботами та наданими адвокатськими послугами, становить 3 000,00 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 509, 514, 516, 525, 526, 530, 1048-1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 258, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» 29 607 (двадцять дев`ять тисяч шістсот сім) грн 63 коп. заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5396704 від 19.03.2025, 2 380 (дві тисячі триста вісімдесят) грн 98 коп. судових витрат зі сплати судового збору та 3 000 (три тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс», код ЄДРПОУ 42640371, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП  НОМЕР_2 .

Суддя В.В. Литвин