СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1096/26

пр. № 2/759/6202/26
01 червня 2026 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про скасування арешту з майна,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог.
Позивач звернулася до суду з позовом, вказуючи, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До складу спадкового майна увійшла квартира АДРЕСА_1 . Під час оформлення спадкових прав у приватного нотаріуса Грицаєнка Ю.В. стало відомо про наявність обтяження арешту нерухомого майна (реєстраційний номер 2548297, зареєстрований 31.10.2005 Першою київською державною нотаріальною конторою). Підставою накладення арешту зазначено постанову слідчого відділу Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 15.10.2005.
На адвокатські запити Солом`янське управління поліції ГУНП у м. Києві повідомило, що матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_2 відсутні. Позивач вважає, що наявність цього арешту порушує її право власності та заважає отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому просить скасувати арешт у судовому порядку в межах цивільного судочинства.
ІІ. Процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 02.03.2026 до участі у справі як співвідповідача залучено Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в місті Києві.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Національна поліція України подала відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що Національна поліція України є неналежним відповідачем, оскільки спірний арешт накладено у 2005 році слідчим органу МВС України (Солом`янського РУ ГУ МВС), який входив до структури ГУ МВС України в м. Києві. НПУ не є правонаступником ліквідованих органів Міністерства внутрішніх справ України, не накладала цей арешт та не володіє повноваженнями щодо його скасування, а процесуальні дії органів внутрішніх справ (міліції) не можуть автоматично створювати зобов`язання для органів поліції. 
Відповідач 2 у своєму відзиві заперечив проти задоволення позову. Вказав, що оскільки арешт було накладено слідчим у кримінальній справі в період дії КПК України 1960 року (до набрання чинності КПК України 2012 року), відповідно до п. 9 Розділу XI Перехідних положень КПК України 2012 року такий арешт продовжує свою дію та підлягає скасуванню виключно в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством. Спір не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. 
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.08.2002 був власником квартири АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 
Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину шляхом подання заяви до приватного нотаріуса Грицаєнка Ю.В. (спадкова справа № 2/2025) . 
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на вищевказану квартиру встановлено обтяження : арешт нерухомого майна, зареєстрований 31.10.2005 Першою київською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер 2548297. Підставою накладення арешту є постанова від 15.10.2005, винесена Слідчим відділом Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві. 
З відповідей правоохоронних органів вбачається, що на цей час матеріали кримінальної справи, у межах якої накладався арешт, не збереглися.
Як вбачається з тексту постанови слідчого відділу Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 15.10.2005 року, кримінальну справу № 59-1136 було порушено за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Вказаний арешт накладався слідчим з метою забезпечення виконання майбутнього вироку суду в частині можливої конфіскації майна, оскільки санкцією ч. 4 ст. 190 КК України передбачено обов`язкову додаткову міру покарання у вигляді конфіскації майна, а також з метою забезпечення заявленого у кримінальній справі цивільного позову.
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи 
Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Визначення відповідача є процесуальним правом позивача, тоді як встановлення належності відповідача є обов`язком суду під час вирішення спору.
Згідно із Законом України «Про Національну поліцію», органи поліції є новоствореними центральними органами виконавчої влади, які не є правонаступниками ліквідованих органів Міністерства внутрішніх справ України (міліції) у частині цивільно-правових чи кримінально-процесуальних зобов`язань за рішеннями, прийнятими до 2015 року.
Оскільки спірний арешт майна було накладено у 2005 році слідчим Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві (структурного підрозділу МВС), а Національна поліція України не приймала рішень щодо обмеження прав ОСОБА_2 та не володіє повноваженнями щодо скасування процесуальних рішень органів міліції, вона є неналежним відповідачем у справі. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.
Судом встановлено, що арешт на квартиру було накладено 15.10.2005 року постановою слідчого в межах кримінальної справи з метою забезпечення додаткової міри покарання у вигляді конфіскації майна.
На момент накладення арешту діяв Кримінально-процесуальний кодекс України 1960 року. Статтею 126 КПК України 1960 року встановлювалося, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
З 20 листопада 2012 року набрав чинності новий Кримінальний процесуальний кодекс України від 13.04.2012 року.
Відповідно до пункту 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах (зокрема від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц, від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц) сформулювала правовий висновок: якщо арешт на майно накладено за правилами кримінального судочинства, правовідносини щодо його скасування є суто кримінальними процесуальними. Питання про зняття такого арешту не може вирішуватися судом у порядку цивільного позовного судочинства
Цивільний суд у межах розгляду справи про захист права власності (ст. 391 ЦК України) не наділений процесуальними повноваженнями скасовувати заходи забезпечення, вжиті слідчими органами в межах кримінальних справ. Спосіб захисту прав особи, майно якої перебуває під арештом, чітко регламентований кримінальним процесуальним законом.
Суд зазначає, що той факт, що матеріали кримінальної справи № 59-1136 не збереглися або відсутні в органах поліції, не змінює правової природи накладеного обтяження. Позивач, як спадкоємець власника майна, не позбавлений права звернутися із клопотанням про скасування арешту майна до слідчого судді в порядку, передбаченому статтею 174 КПК України 2012 року. Таке клопотання розглядається слідчим судді того районного суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходився або знаходиться відповідний орган досудового розслідування, слідчий якого наклав арешт.
Оскільки Позивачем обрано неефективний та помилковий спосіб захисту прав у задоволенні позову слід відмовити по суті.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при поданні позовної заяви, покладаються на Позивача та стягненню з відповідачів не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 48, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Національної поліції України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про скасування арешту з майна - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О . Петренко