УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/5482/25 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого Павицької Т.М.,
суддів Шалоти К.В., Шевчук А.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №274/5482/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 квітня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. у м. Бердичеві, 
в с т а н о в и в :
У серпні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до суду з даним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 607198 від 18.05.2021 у розмірі 64566,66 грн та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.05.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 607198 згідно умов якого, позичальнику надано кредит на споживчі потреби у сумі 25000,00 грн, шляхом перерахування коштів на рахунок у форматі IBAN/платіжну картку у порядку та строки визначені кредитним договором, процентна ставка – фіксована. Нарахування процентів за кредитним договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у кредитному договорі, на залишок заборгованості за кредитом, що сказаний у графіку платежів. 21.02.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №2102-24, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 607198. Відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з позичальника становить 64566,66 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 23529,38 грн, заборгованість за процентами - 41037,28 грн. 
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 квітня 2026 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором № 607198 про надання споживчого кредиту від 18.05.2021 в розмірі 58 316,66 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Витрати зі сплати судового збору в розмірі 2187,91 грн компенсовано на користь ТОВ «Діджи Фінанс» за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Діджи Фінанс» задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість у розмірі 4470,03 грн. В іншій частині позову відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 58 316,66 грн, оскільки фактично відповідачу було надано лише 25 000,00 грн кредитних коштів, що підтверджується платіжним дорученням №5322 від 18.05.2021. При цьому суд безпідставно погодився із включенням до суми кредиту 6250,00 грн, які позичальник фактично не отримував та не міг вільно використовувати. Судом встановлено, що відповідно до п. 2.1 договору 6250,00 грн були одразу перераховані самим кредитодавцем на власну користь як «проценти за перший день користування кредитом». Таким чином відповідач фактично отримав лише 25 000,00 грн, 6250,00 грн не передавались відповідачу, зазначені кошти не могли вважатися кредитом у розумінні ст. 1054 ЦК України, проценти фактично були утримані наперед. Більше того, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законом, є нікчемними. Фактичне утримання процентів із суми кредиту в день видачі кредиту суперечить суті кредитних правовідносин та порушує баланс прав сторін. Суд також не врахував, що графік платежів не відповідав фактичним умовам кредитування, оскільки був сформований виходячи із суми 31 250,00 грн, хоча реально відповідач отримав лише 25 000,00 грн. Таким чином, розрахунок позивача є недостовірним та побудований на неправомірному включенні до тіла кредиту коштів, які не були передані позичальнику. Наданий позивачем односторонній розрахунок не може вважатися належним доказом у розумінні ст. 76-81 ЦПК України. Фактично відповідачем було сплачено 20 529,97 грн, а тому залишок реального тіла кредиту становить лише 4470,03 грн.
11 червня 2026 року представник ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенко М.Е. надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені ним на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції за складання відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 4 000,00 грн, докази на підтвердження яких, будуть надані протягом 5-ти днів після ухвалення рішення. У відзиві зазначає, що наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення № 6841 від 18.05.2021 є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу на умовах визначених договором про надання споживчого кредиту № 607198 від 18.05.2021. Звертає увагу суду, що протягом усього періоду перебування права вимоги за вищезазначеним договором у позивача, ним не здійснювалося жодних додаткових нарахувань та не застосовувалися штрафні санкції до боржника. Відтак позивач просив суд стягнути з відповідача виключно ту заборгованість за договором, яка була нарахована первісним кредитором. Якщо відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, або ставить під сумнів його правильність, він має право замовити проведення спеціальної експертизи для отримання відповідного висновку з метою подальшого подання його на розгляд суду. Однак відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами, не подав власного розрахунку заборгованості. Крім того, доказів повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначених кредитними договорами, як перед первісним, так і перед новим кредитором, відповідач суду не надав.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Фактичні обставини справи, встановлені судами.
18 травня 2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір № 607198 про надання споживчого кредиту, за умовами якого, позичальнику надано кредит на споживчі (особисті) потреби у безготівковій формі у загальному розмірі 31250,00 грн, з яких 25000,00 грн шляхом перерахування товариством кредиту в порядку п. 2.1 договору за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки та 6250,00 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом відповідно до п. 3.5 договору, строком на 1096 днів, кінцева дата повернення 18.05.2024 (включно). Тип процентної ставки – фіксована. Проценти за користування коштами кредиту за перший день користування (включно) становлять 25 % в день (9125% річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 90,00 % річних. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить 205,60 % річних, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору становить 98107,04 грн.
Графік платежів, обумовлений сторонами на момент укладення договору, відображений у додатку № 1 договору № 607198 про надання споживчого кредиту від 18.05.2021, строк кредитування 1096 днів, дата видачі кредиту 18.05.2021, дата повернення кредиту 18.05.2024, сума кредиту 31250,00 грн, з яких: 6250,00 грн - проценти за перший день користування та 25000,00 грн - чиста сума кредиту, 60607,04 - проценти, реальна річна процентна ставка 205,60 %, загальна вартість кредиту - 98107,04 грн. 
Відповідно до платіжного доручення № 5322 від 18.05.2021 на виконання умов кредитного договору № 607198 від 18.05.2021 ОСОБА_1 були перераховані кошти у розмірі 25000,00 грн.
З матеріалів справи також вбачається, що позивач набув право вимоги за кредитним договором № 607198 від 18.05.2021 на підставі договору факторингу № 2102-24 від 21.02.2024, укладеного між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс», реєстру боржників до вказаного договору факторингу та акту приймання-передачі реєстру боржників до вказаного договору факторингу, підписаного між ТОВ «Слон Кредит» та позивачем.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 607198 від 18.05.2021 заборгованість ОСОБА_1 станом на 21.02.2024 (день відступлення прав вимоги за кредитним договором) становить 64566,66 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 23529,38 грн, заборгованість за відсотками за перший день користування - 5663,72 грн та 35373,56 грн - заборгованість за відсотками.
31.07.2024 на адресу ОСОБА_1 ТОВ «Діджи Фінанс» направило досудову вимогу про сплату заборгованості.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновків, що факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору доведено розрахунком боргу, відтак із відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 58 316,66 грн, яка включає заборгованість за кредитом – 23529,38 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 35373, 56 грн, за мінусом сплачених процентів за перший день користування кредитом в сумі 586,28 грн. 
Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 1054  ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору позивач надав копію договору №4607198 від 18 травня 2021 року, заяву-анкету, таблицю обчислення загальної вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту, 
Факт укладення кредитного договору №4607198 від 18 травня 2021 року ОСОБА_1 не оспорюється та визнається, а тому вважається доведеним.
Щодо посилання в апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про відсутність підстав для стягнення коштів в сумі 6250,00 грн, які позичальнику не надавалися та відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору, які обмежують права споживача є нікчемними, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до умов укладеного між сторонами споживчого кредиту, а саме п.  1.3. Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 31 250,00 грн. 
Згідно п. 2.1. Договору кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: 
- у розмірі 25 000,00 грн за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству у будь-який спосіб;
- у розмірі 6 250,00 гривень на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 Договору.
Оскільки в умовах договору сторони погодили розмір відсотків за перший день користування кредитними коштами, то посилання в апеляційній скарзі на незаконність такого нарахування є помилковим.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-1383/2010) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. 
Із розрахунку заборгованості вбачається, що на виконання зобов`язань за кредитним договором № 607198 від 18.05.2021 ОСОБА_1 внесені кошти на загальну суму 20529,97 грн, з яких: 1470,62 грн - погашення за основним зобов`язанням, 586,28 грн - погашення суми процентів за перший день користування кредитом та 18473,10 - погашення процентів за користування кредитом. 
Таким чином, доводи представника відповідача, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 607198 від 18.05.2021 становить лише 4470,00 грн за тілом кредиту не узгоджується із умовами договору та наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості.
Представник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на недостовірність розрахунку заборгованості, разом з тим, останнім не надано належних та допустимих доказів на спростування правильності нарахувань позивачем заборгованості за кредитним договором № 607198 від 18.05.2021, зокрема не наданий власний розрахунок заборгованості.
Незгода із розрахунком заборгованості не позбавляє можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контр-розрахунок». До апеляційної скарги не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості, відповідно до умов договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контр-розрахунку.
Факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору № 607198 доведено розрахунком, з якого вбачається, що відповідач вносив частково кошти на погашення заборгованості, повернення кредиту та процентів за користування кредитом відповідачем здійснювалось із порушенням періодичності внесення платежів, погоджених сторонами у графіку платежів, який відповідно до п. 8.12 договору є невід`ємною частиною договору.
Таким чином, судом першої інстанції при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.М. Павицька

Судді К.В. Шалота 

А.М. Шевчук