Справа № 253/4830/13-ц
Провадження № 2/243/393/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026        м. Слов`янськ 
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді       Воронкова Д.В.
за участю 
секретаря судового засідання      Яковенко Ю.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, процентів, нарахованих за користування кредитом і пені та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа – ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою,-
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2013 року до Центрально- Міського районного суду м. Горлівки надійшла позовна заява ПАТ «УкрСиббанк» до до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені. На обґрунтування вимог зазначено, що 09.07.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 11369907000. Відповідно до умов кредитного договору кредит надано в іноземній валюті в сумі 35 000 доларів США на строк до 09.07.2015 зі сплатою 13,50 % річних. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 650 доларів США протягом всього строку дії договору. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань, 09.07.2008 між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 216260, відповідно до умов якого остання зобов`язалась відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарною. 07.02.2009 між банком та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 11369907000, згідно якої сторони домовились, що погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 550 доларів США протягом всього строку, який продовжено до 09.07.2017 року. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту відповідач сплачує Позивачу додатково до встановленої проценти ставки за кредит пеню в розмір подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту сум простроченого платежу. Таким чином, станом на 03.04.2013 заборгованість становить 23 502,22 долари США 22 центи, з яких: 21967,86 доларів США, кредитна заборгованість; 1534,36 доларів США, заборгованість по процентам; 431,62 грн – пеня за прострочення сплати кредиту; 347,37 грн – пеня за прострочення сплати процентів. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору.
ОСОБА_2 подала заперечення на первинну позовну заяву, в яких зазначила, що вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, посилаючись на вимоги ст. 559 ЦК України. Вважала, що в порушення вимог п.2.1 Договору поруки банк та позичальник, уклавши 07.02.2009 додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту, збільшили на 2 роки кінцевий термін повернення кредитних коштів, внаслідок чого був збільшений період, за який нараховуються проценти за користування ними, а тому, порука є такою, що припинена з 07.02.2009. Крім того, зазначає, що відповідно до п.2.2 Договору поруки встановлено порядок, за умови дотримання якого у ОСОБА_2 , як поручителя, виникає обов`язок дострокового повернення боргу, а саме - обов`язок щодо виконання вимоги банку щодо сплати суми коштів у розмірі заборгованості виникає на 10-й робочий день з дати відправлення банком поручителю такої вимоги рекомендованим листом. В той же час, в матеріалах справи відсутні як докази надсилання на адресу відповідачів письмових вимог про дострокове повернення кредиту, так і докази отримання відповідачами таких вимог, що свідчить про те, що встановлена умова дострокового повернення кредиту не настала, тобто у позивача не виникло право звернення до суду. Також вказує, що позивачем заявлені вимоги про одночасне стягнення з відповідачів пені за прострочення повернення кредиту та пені за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст.509 Цивільного кодексу України. 
ОСОБА_1 надав заперечення на первину позовну заяву, в яких вказує, що будь – які зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 09.07.2008 у нього відсутні у зв`язку з повною сплатою ним грошових коштів у розмірі 159600 грн. В матеріалах справи відсутні докази надсилання на адресу відповідачів письмових вимог про дострокове повернення кредиту та відсутні докази отримання відповідачами таких вимог, що свідчить про те, що встановлена договором умова дострокового повернення кредиту не настала. Суми, наведені в довідці-розрахунку заборгованості за кредитом, не є достовірними у зв`язку з відсутністю Графіку погашення, посилання на який є у довідці-розрахунку заборгованості за кредитом, і відсутність якого не дає можливості пересвідчитись чи належним чином обраховано позивачем розмір заборгованості за договором. Надана позивачем довідка – розрахунок не містять повної інформації щодо стану розрахунків за договором, зокрема в них відсутня загальна сума, яка була фактично сплачена ним за весь період дії договору, як відносно основної частини кредиту так і стосовно суми процентів, нарахованих за користування кредитом. Крім того, є недопустимим одночасне нарахування пені за прострочення сплати кредиту та пені, за прострочення сплати кредиту, що несе за собою подвійну цивільно-правову відповідальність. 
16.09.2013 ОСОБА_1 надав доповнення на заперечення на первину позовну заяву, де зазначив про порушення банком вимог п.2. ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо обв`язку повідомити його, як споживача, у письмовій формі про кредитні умови. У зв`язку з тим, що він та позивач, як сторони кредитного договору, не дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, вважає, що цей кредитний договір є неукладеним, а з факту неукладеного кредитного договору впливає відсутність між ними зобов`язальних правовідносин. Додатковим доказом ознаки неукладеності договору про надання споживчого кредиту є висновки спеціаліста № 23/24 від 21.08.2012р. та № 25/10/24 від 25.10.2012, якими підтверджено ті факти, що: - реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту, обраховані позивачем, не відповідають базовим договірним умовам кредитування і їх показники є заниженими порівняно з фактичними відповідно - реальна процентна ставка занижена на 7,71%, а абсолютне значення подорожчання кредиту занижене на 9 076,36 доларів США; - визначений позивачем ануїтетний платіж завищений на 34,12 доларів США.
12.03.2014 ОСОБА_1 надіслав доповнення до заперечення на первину позовну заяву, де вказав, що висновок спеціаліста № 380/24 від 11.10.2013 також підтверджує не укладеність договору, оскільки при розрахунку розміру ануїтетного платежу в сумі 650 доларів США, позивачем приймалася завищена річна відсоткова ставка у розмірі 15,81%, що більша за визначену у п.1.3.1 п.1 Договору річну проценту ставку у розмірі 13,50% на 2,31%, при розрахуну розміру ануїтетного платежу в сумі 555 доларів США, позивачем приймалася завищена річна відсоткова ставка у розмірі 16,17%, що більша за визначену договором на 2,67%. В матеріалах справи відсутні докази надсилання позивачем на адресу відповідачів рекомендованих письмових повідомлень про встановлення нової процентної ставки, а тому, встановлена договором умова про можливість у розрахунках процентів за користування кредитними коштами іншого розміру річної процентної ставки (27%), ніж передбачена п 1.31 Договору (13-5% річних) не виконано позивачем, і, відповідно, у відповідачів не виникло зобов`язання сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 27% річних. В матеріалах справи і, зокрема, у довідках-розрахунках пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також за процентами, відсутні докази встановлення певного офіційного обмінного курсу НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, який позивач зобов`язаний був застосовувати при розрахунках пені, вважає такі розрахунки необґрунтованими. 
Представник АТ «Укрсиббанк» у письмових поясненнях, які суд розцінює як відповідь на відзив на первинну позовну заяву, зазначив, що позичальнику було надано суму кредитних коштів у розмірі 35 000 доларів США, а не 159600 грн, як стверджує ОСОБА_3 . Останній свідомо брав на себе зобов`язання по повернення кредиту та процентів АТ «Укрсиббанк» саме у іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку. Факт зарахування коштів на рахунок позичальника підтверджується випискою за картковим рахунком. Після чого кредитні кошти є власністю позичальника. Банком виконані всі умови, передбачені кредитним договором та чинним законодавством, тому не виникає сумніву у обов`язку ОСОБА_1 повернути отримані кошти та сплатити проценти саме у тій валюті, у якій вони були надані. Щодо настання термінів дострокового повернення кредиту, зазначає, що банк скористався передбаченим ст. 1050 ЦК України правом, звернувшись до суду за захистом порушених прав. Банком надано належним чином завірений документ - довідку розрахунок заборгованості за кредитним договором № 11369907000 від 09.07.2008 року в якому чітко зазначено загальну суму наданих коштів (в валюті відповідно до умов Договору) та загальну суму яка була сплачена ОСОБА_1 , а саме: 13 032 Доларів США 14 центів. Хибним є висновок позичальника про притягнення його двічі до відповідальності, адже, пеня нараховується на суму коштів, що підлягають поверненню (заборгованість), тобто як на суму боргу за користування кредитом так і суму боргу за відсотками, при цьому ПАТ «УкрСиббанк» надаючи детальний розрахунок, чітко розділяє пеню, нараховану на заборгованість за кредитом та пеню за відсотками за для більш чіткого розуміння та деталізації, всієї суми заборгованості. Що стосується посилання відповідача на п. 2.1. договору поруки, та збільшення відповідальності поручителя, висновки відповідача є хибними, оскільки між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір, згідно з яким відповідач погодився повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 650 доларів США щомісячно, укладаючи додаткову угоду 07.02.2009 було змінено лише кінцеву дату сплати кредиту, нарахування процентів на останні два роки не проводяться, відповідно до додаткової угоди боржник повинен сплачувати по 550 доларів США щомісячно, тобто він повинен сплатити ту ж саму суму, тільки пізніше. Ствердження відповідача щодо не надання банком відповідної інформації про кредитні умови, є таким, що не відповідають дійсності, оскільки відповідно до п.7.2. кредитного договору, який підписав ОСОБА_1 перед його укладанням, останній отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, в якому міститься вся необхідна інформація. 
27.09.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому зазначила, що між нею та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено договір поруки № 216260. Відповідно до п.2.1 Договору поруки - кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови Основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. 07.02.2009 року між ОСОБА_1 та відповідачем була підписана додаткова угода № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої - розмір щомісячного ануітетного платежу був змінений і встановлений у сумі 555 доларів США. Кінцевий строк виконання зобов`язань встановлений як 09.07.2017, тобто збільшений на 2 роки, та відповідно, була збільшена загальна сума процентів за користування кредитом на 5 941,06 доларів США (з 19 083,23 доларів США до 25 024,29 доларів США), що в кінцевому результаті призвело до збільшення обсягу її відповідальності. Просить визнати припиненою з 07.02.2009 поруку за договором поруки № 216260 від 09.07.2008, укладену між нею та ПАТ «Укрсиббанк». 
Представник АТ «Укрсиббанк» надав заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких зазначив про її безпідставність, оскільки згідно п. п. 1.2 договору поруки, поручитель був обізнаний з усіма умовами Основного договору: сума основного договору - 35000 доларів США, термін виконання основного зобов`язання – 09.07.2015, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов`язання. Не зважаючи на те, що згідно Додаткової угоди № 1 було вчинено відстрочення виконання зобов`язань за основним кредитним договором та його кінцевий строк змінився з 09.07.0015 року до 09.07.2017, обсяг відповідальності позивача не змінився за рахунок зменшення суми ануїтетного платежу з 650 доларів США до 555 доларів США. ОСОБА_2 не зазначила жодних доказів щодо збільшення обсягу її відповідальності. Просить відмовити у повному обсязі у задоволенні зустрічної позовної заяви.
Ухвалою суду від 29.01.2024 було замінено позивача за первісним позовом - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у зв`язку з відступленням права вимоги.
25.07.2024 відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано
ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом № 55-
к від 25.07.2024 на виконання протоколу загальних зборів № 1706 внесено зміни про
перейменування до облікових та інших документів товариства.
Представник первісного позивача до судового засідання не з`явився, 05.07.2024 надав клопотання про розгляд справи без його участі. 
Представник відповідача за зустрічним позовом ПАТ «УкрСиббанк» до судового засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які були належним чином повідомлені про дату та місце розгляду справи шляхом надіслання судових повісток, розміщенням оголошення на офіційному сайті суду, до судового засідання не з`явились, відомостей про причини неявки не повідомили.
Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності осіб, що беруть участь по справі.
Судом встановлено, що 09.07.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11369907000, відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти в сумі 35 000 доларів США, що еквівалентно 169424,50 грн за курсом Національного банку України на день укладання договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти; 
-позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше 09.07.2015; 
-позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати платежів у розмірі 650 доларів США; 
-цільове призначення кредиту – для особистих потреб, а саме для придбання автомобіля SUZUKI NEW GRAND VITARA; 
-позичальник передає в заставу транспортний засіб - SUZUKI NEW GRAND VITARA, який належить відповідачу на підставі договору купівлі – продажу № 08.07-223 від 08.07.2008. 
-п.1.6 договору передбачено, що сторони домовилися на наступну черговість погашення заборгованості: 1- прострочені комісії, 2- строкові комісії, 3 – прострочені відсотки, 4- строкові відсотки , 5 – прострочена сума основного боргу, 6- строкова сума основного боргу,7- штрафні санкції. (т.1. а.с. 5-13, т.3 а.с. 21-35)
09.07.2008 між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 216260, відповідно до умов якого, остання зобов`язалась відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору № 11369907000 від 09.07.2008. (т.1. а.с. 14-15, т.3)
Додатковою угодою № 1 від 07.02.2009 до договору про надання споживчого кредиту № 11369907000 від 09.07.2008 представник банку та ОСОБА_1 домовились про зміну кінцевого терміну повернення кредиту за договором – 09.07.2017. Позичальник зобов`язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 550 доларів США протягом всього строку дії договору. (т.1. а.с. 16, т.3. а.с. 36-41)
Згідно довідки - розрахунку заборгованості за кредитним договором № 11369907000 від 09.07.2008, заборгованість станом на 03.04.2013 року складає 23 502,22 долари США 22 центи, з яких: 21967,86 доларів США, кредитна заборгованість; 1534,36 доларів США, заборгованість по процентам; 431,62 грн – пеня за прострочення сплати кредиту; 347,37 грн – пеня за прострочення сплати процентів. (т.1. а.с. 17-24)
Згідно копій квитанцій, наданих ОСОБА_1 , вбачається факт систематичного внесення останнім грошових коштів на погашення кредитних зобов`язань у період з липня 2008 по 1010.2012 року. (т.1. а.с. 76-105)
Згідно договору анкети № 491/1905570/423 вбачається факт відкриття ОСОБА_1 поточного рахунку фізичної особи. (т.1. а.с. 196-198)
Як вбачається з копії виписки за особистим рахунком від 09.07.2008 АКІБ «УкрСиббанк» було зараховано на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 кредиту в сумі 35 000 доларів США. (т.1. а.с. 199)
Згідно інформаційного листа від 02.07.2008 АКІБ «Укрсиббанк» повідомило ОСОБА_1 , про що свідчить підпис останнього, про намір надання кредиту в розмірі 157000 грн в еквіваленті доларів США строком на 84 місяці для придбання автомобіля Suzuki Grand Vitara в ТОВ «Алекс-Донавто». Перераховано перелік документів, необхідних для надання кредиту. Відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови користування та розрахунку вартості кредиту» було роз`яснено суттєві відомості для обрання клієнтом програми кредитування та особливостей кредитування клієнтів. (т.3 а.с. 42-43)
ОСОБА_1 звернувся до АКІБ «Укрсиббанк»  з метою отримання кредиту. Для реалізації зазначеної цілі відповідач підписав відповідну заявку-анкету позичальника, де зазначив свої особисті дані. (т.3 а.с. 44-47) 
З довідки про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 09.07.2008 по 05.03.2014 видно, що 09.07.2008 на вказаний рахунок АКІБ «Укрсиббанк» були перераховані грошові кошти, списані комісії, була здійснена оплата за автомобіль, зафіксовано повернення надлишку коштів. (т.3 а.с. 48-50)
Також, надання кредиту, списання заборгованості за кредитом та рух коштів саме у доларах США підтверджується випискою по рахунку з 09.07.2008 по 05.03.2014 в банку АТ «Укрстббанк». (т.3 а.с. 51-76)
Протоколом № 0708/658-ПДУ засідання кредитного комітету затверджено рішення про надання ОСОБА_1 кредиту в розмірі 157500 грн. в еквіваленті доларів США. (т.З. а.с. 77)
Як вбачається з меморіального ордеру від 09.07.2008 АКІБ «УкрСиббанк» було зараховано на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 кредиту в сумі 35 000 доларів США. (т.3. а.с. 78)
На виконання ухвали суду від 06.06.2014 року складено висновок судово економічної експертизи № 6911 від 20.10.2014 року, відповідно до якого  підтвердити отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у іноземній валюті відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу неможливо через ненадання експерту первинних бухгалтерських документів. Сума ануїтентних платежів у розмірі 618,37 доларів США та 521,68 доларів США за формулою, наданою банком, не відповідають умовам договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу. Розрахунок суми заборгованості ПАТ «Укрсиббанк» та розрахунок по відсотках за користування кредитом складено відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу. Розрахунок фактично сплачених платежів на користь ПАТ «Укрсиббанк» за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу, що наданий ОСОБА_1 до заперечень на позовну заяву, містить узагальнену інформацію про сплату коштів за кредитом та складений у невідповідності до умов самого договору. (т. 3 а.с. 119-145)
Як вбачається з відповідних заяв від 28.01.2009 ОСОБА_1 звернувся до АКІБ «УкрСиббанк» з заявою про реструктуризацію кредитної заборгованості за договором № 11369907000 від 09.07.2008 у зв`язку з підвищенням курсу долара США до гривні. (т.4. а.с. 184,188) 
ПАТ «УкрСиббанк» зверталося до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з вимогою про необхідність погашення кредиту, що вбачається з відповідних листів від 08.04.2013 № 30-11/1888, № 30-11/1887. (т. 4 а.с. 228-229) 
Оцінивши вказаний докази кожний окремо та у їх сукупності, суд набуває висновку про їх повну відповідність вимогам ст.76-80 ЦПК України, як такі, що не спростовані іншими доказами, погоджуються один з одним та не містять суперечливостей та у більшій своїй частині долучені до матеріалів справи у оригінальному вигляді. 
Позиція ОСОБА_1 про наявність сумніву у достовірності вказаних доказів, не приймаються судом до уваги за її недоведеністю, оскільки ОСОБА_1 не надано суду жодного належного доказу чи обґрунтування на підтвердження такої наявності. 
На думку суду, клопотання останнього щодо витребування оригіналів вказаних документів не має мети усунення суперечливостей та встановлення істини по справі, а направлена на створення по справі штучної тяганини.
На користь вказаного висновку свідчить й факт звернення ОСОБА_1 з безпідставним клопотанням про закриття провадження по справі від 13.02.2020 (т. 4 а.с. 34), у задоволенні якого судом відмовлено протокольно. 
Вирішуючи зустрічні позовні вимоги, суд зазначає, що банк звернувся до суду з первинним позовом у квітні 2013 року. ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом 27.09.2013 року, тобто після звернення кредитора. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20) зазначено, що “після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів поручитель не може окремо ініціювати вирішення спору про визнання відсутності у кредитора права вимоги (про визнання поруки припиненою). Такий окремий позов не є належним способом захисту, а тому його не можна задовольнити. Наявність у поручителя відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування банком боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення коштів. Оскільки банк ініціював вирішення такого спору, поручитель може ефективно захистити своє право саме у справі № 462/5579/15-ц, заперечуючи проти позову кредитора, наприклад, через те, що порука припинилася. Для цього непотрібно заявляти зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора (про визнання поруки припиненою)” (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункти 62-63)).
Таким чином, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання припиненою дію договору поруки № 216260 від 09.07.2008, укладеного між банком та ОСОБА_2 , заявлені у неналежний спосіб захисту, а тому, не підлягають задоволенню.
Разом з тим, вирішуючи первинні позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 спірних сум, суд зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, укладання Додатковою угодою № 1 від 07.02.2009 відбулося без участі та згоди поручителя ОСОБА_2 .
Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).
Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.
Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).
За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов`язань боржника за кредитним договором.
При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
Пред`явленням вимоги до поручителя є пред`явлення до нього позову.
Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.
Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки. 
Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
З оглядом на зазначене суд набуває висновку, що укладання додаткової угоди № 1 від 07.02.2009 між банком та ОСОБА_1 за відсутності згоди ОСОБА_2 , призвело до збільшення обсягу відповідальності останньої за кредитним договором № 11369907000 від 09.07.2008, що є підставою, прямо передбаченою ст. 559 ЦК України.
Вказаний висновок цілком спростовує доводи представника банку про недоведеність факту збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Право на пред`явлення позову у банку виникло з моменту пропущення першого платежу, тобто 09.10.2012, що вбачається з Довідки-розрахунку заборгованості за КД № 11369907000 від 09.07.2008. При цьому, з первинним позовом банк звернувся до суду лише 18.04.2013 року, тобто по за строками, передбаченими статті 559 ЦК України.
Враховуючи наведене, суд набуває висновку, що первинні позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 спірних сум, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. 
Вирішуючи первинні позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 спірних сум, суд виходить з наступного .
У пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України закріплено, що серед загальних засад цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частини перша та третя статті 626 ЦК України).
У статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору та визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За вимогами частини першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Позиція ОСОБА_1 про те, що реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту, обраховані Банком, не відповідають базовим договірним умовам кредитування і їх показники є заниженими порівняно з фактичними, судом визнається не необґрунтованою та такою, що у повній мірі спростовується сукупністю доказів по справі. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що: «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. 
Розмір суми позики, процентів, строки їх повернення, а також розмір ануїтентних платежів та порядок їх внесення, були прямо визначені у договорі про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11369907000 та Додатковою угодою № 1 від 07.02.2009 до договору про надання споживчого кредиту № 11369907000 від 09.07.2008, невід`ємно частиною яких є «Графік платежів, визначення сукупності вартості кредиту» з умовами яких  ОСОБА_1 цілком погодився шляхом їх підписання.
Таким чином, незгода ОСОБА_1 не має реального обґрунтування, а на думку суду, є проявом небажання нести цивільну відповідальність за невиконання взятих на себе зобов`язань. 
Суд не приймає до уваги в якості доказів висновки експертів від 21.08.2012 року та № 25/10/24 від 25.10.2012 року, згідно яких реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту, обраховані банком за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11369907000, не відповідають базовим договірним умовам кредитування та їх показники, відображені у додатку № 2, є заниженими порівняно з фактичним ( т.1 а.с. 137-145, 151-187), а також висновки спеціаліста № 380/24 від 11.10.2013 року, складеного на замовлення ОСОБА_1 , згідно яких визначені Банком ануїтетні платіжі (650 та 550 доларів США,) завищені на 34,12 доларів та 51,77 доларів відповідно, а процентна ставка, що застосована банком, не відповідає умовам Договору. Залишок заборгованості за кредитом, що наведена у стовпчику № 2 графіку платежів у додатку № 2 до Договору не відповідає умовам основного договору та документально не обґрунтована. (т.1 а.с. 242-250, т.3 а.с. 1-11) 
Суд звертає увагу, що аналізом змісту вказаних документів та наведених експертами розрахунків, вбачається, що останніми під час дослідження було проігноровано вимоги п. 1.6, 1.7. договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11369907000, якими передбачено порядок нарахування, відповідно до якого у першу чергу гроші зараховуються на погашення комісії та відсотків в межах всього кредиту цілком, тобто, до повного погашення процентів та комісії за всім кредитом цілком, суми ануїтетного платежу не мали бути зараховані у погашення основного боргу.
Зі змісту розрахунків, що мстяться у вказаних висновках експертів, вбачається, що останні зараховували суми щомісячного платежу у погашення основної суми боргу, що і призвело до невірного висновку про завищення щомісячного платежу та процентної ставки. 
Вказані висновки експертів також викликають сумніви у їх об`єктивності, оскілки зроблені експертом на замовлення ОСОБА_1 , тобто зацікавленої особи; не містять вказівок щодо попередження експерта про кримінальну відповідальність, та у повному обсязі спростовуються сукупністю інших доказів по справі, у тому числі висновком судово-економічної експертизи № 6911 від 20.10.2014 року, що проведено на підставі ухвали суду, згідно якого «Розрахунок фактично сплачених платежів на користь ПАТ «Укрсиббанк» за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу, що наданий ОСОБА_1 до заперечень на позовну заяву, містить узагальнену інформацію про сплату коштів за кредитом та складений у невідповідності до умов самого договору».
Матеріалами справи спростовуються й доводи ОСОБА_1 про те, що суми, наведені в довідці-розрахунку заборгованості за кредитом, не є достовірними. Банком надано належним чином завірений документ - довідку розрахунок заборгованості за кредитним договором № 11369907000 від 09.07.2008 року в якому чітко зазначено загальну суму наданих коштів (в валюті відповідно до умов Договору) та загальну суму яка була сплачена ОСОБА_1 . Окрім цього, висновком судово-економічної експертизи № 6911 від 20.10.2014 року, встановлено, що «Розрахунок суми заборгованості ПАТ «Укрсиббанк» та розрахунок по відсотках за користування кредитом складено відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу».
Заперечення ОСОБА_1 щодо безпідставності первинних позовних вимог через повне погашення ним зобов`язань за кредитним договором у розмірі 159600 грн, а також про відсутність доказів виявлення у нього наміру отримати кредит саме у іноземній валюті,  не є слушними, оскільки у повному обсязі спростовуються доказами по справі, в тому числі:
- договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11369907000, пунктом 1.1 якого чітко визначено, що позичальнику надано суму кредитних коштів у розмірі 35 000 доларів США.
-  текстом додаткової угоди № 1 від 07.02.2009, яка підписана ОСОБА_1 та в якій останній зобов`язався повертати кредит у доларах США,
- змістом відповідних заяв ОСОБА_1 , в яких останній прохає про реструктуризацію кредитної заборгованості за договором № 11369907000 від 09.07.2008 у зв`язку з підвищенням курсу долара США до гривні. 
- меморіальним ордером, виписками з особистого рахунку та іншими документами, які чітко вказують на укладання договору в доларах США.
З наданих сторонами доказів вбачається, що після отримання кредиту позичальник виконував зобов`язання за кредитним договором та сплачував за кредитом та нарахованими процентами тривалий час, що також підтверджує факт укладання та виконання умов кредитного договору сторонами, у тому числі банком по видачі кредитних коштів. 
Доводи ОСОБА_1 про недотримання під час укладання кредитного договору вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо обв`язку представників банку повідомити його, як споживача, у письмовій формі про кредитні умови, не заслуговують на увагу як такі, що цілком спростовані:
- пунктом 7.2. кредитного договору, який особисто підписав ОСОБА_1 , та згідно якого останній підтвердив, що перед укладанням договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, в якому міститься вся необхідна інформація; змістом інформаційного листа від 02.07.2008 АКІБ «Укрсиббанк».
Так саме, не ґрунтуються на законі заперечення ОСОБА_1 про недопустимість одночасного нарахування пені за прострочення сплати кредиту та пені за прострочення сплати відсотків. 
Відповідно до вимог кредитного договору позичальник зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування грошима. Пунктом 4.1. договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11369907000, передбачено право банку за порушення позичальником строків погашення грошових зобов`язань ( тіла кредиту, відсотків, комісії) вимагати сплатити Банку пеню у відповідному розмірі. 
Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, пеня нараховується на суму коштів, що підлягають поверненню (заборгованість), тобто як на суму боргу за користування кредитом так і суму боргу за відсотками. 
Щодо законності підвищення процентної ставки, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Пунктом 1.3.1 кредитного договору сторонами було визначено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,5% річних. Підстави та механізм підвищення процентної ставки, зокрема у випадках порушення позичальником кредитної дисципліни, оговорені у ч.4 п.1.3.1 та п 5.3 кредитного договору. Сторони погодили, що Банк має право, у випадках настання обставин: передбачених підпунктами «а» (порушення позичальником кредитної дисципліни), «б» пункту 5.2 договору - процентну ставку за користування кредитними коштами автоматично нараховувати в розмірі подвійної процентної ставки,що діє відповідно до п.1.3.1 Договору.
Таким чином, враховуючи доведеність факту порушення позичальником умов кредитного договору, підвищення процентної ставки відбулося на законних підставах та у порядку, що визначений сторонами.
Доводи ОСОБА_1 про те, що банк не направив йому письмових вимог про дострокове повернення кредиту, у зв`язку із чим не набув права на дострокове стягнення спірної суми кредиту, суд визнає не слушними з оглядом на наступне. 
Аналіз змісту статей 1054, 1050 і 559 ЦК України, в редакції, що діяли на момент звернення банку до суду, свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то відповідний строк для пред`явлення вимоги до боржника обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення.
Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України). 
За змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.
Враховуючи, що вимоги кредитора та взяті позичальником зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку не виконані на час ухвалення судом рішення, а також частину другу статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову.
Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Не направлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.
Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 521/21255/13-ц. та який підлягає застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням дати їх виникнення та дати звернення банку до суду з первинним позовом. 
Інші доводи та докази, що надані відповідачами за первинним позовом не приймаються судом до уваги, оскільки є необґрунтованими, недоведеними, такими, що не стосуються предмету спору та не мають доказового значення по справі.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З оглядом на зазначене, враховуючи, що доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів ОСОБА_1 суду не надано, факт отримання кредиту та його розмір останнім не спростовано належними та допустимими доказами, суд погоджується з розрахунком позивача та вважає позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка складається з: 21967,86 доларів США - кредитна заборгованість; 1534,36 доларів США - заборгованість по процентам; 431,62 грн. – пеня за прострочення сплати кредиту; 347,37 грн – пеня за прострочення сплати процентів, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Судові витрати за зустрічною позовною заявою покласти на ОСОБА_2 .
Судові втрати за первинною позовною заявою покласти на ОСОБА_1 в сумі 1886,32 грн.
Керуючись ст.ст.2,12,19,81,89,263,265 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, процентів, нарахованих за користування кредитом і пені – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» (м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, 04112 ЄДРПОУ 38750239), яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»:
-заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11369907000 від 09.07.2008 в розмірі 23 502 (двадцять три тисячі п`ятсот два) долари США 22 центи, що за курсом НБУ станом на 03.04.2013 становить 187 853,24 грн, з яких: 21967,86 доларів США - кредитна заборгованість; 1534,36 доларів США - заборгованість по процентам; 431,62 грн – пеня за прострочення сплати кредиту; 347,37 грн – пеня за прострочення сплати процентів;
-судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1886 (одна тисяча вісімсот вісімдесят шість) грн 32 коп.
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» до ОСОБА_2 – відмовити.
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа – ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Слов`янського
міськрайонного суду
Донецької області        Д.В. Воронков