ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/8643/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2026 ( суддя Кисіль Р.В.) в адміністративній справі №280/8643/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника – адвоката Соколової Наталі Іванівни, до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – відповідач, в/ч НОМЕР_1 НГУ), в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність (відмову) відповідача щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову винагороду в сумі 1 000 000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова у реалізації позивачем права на 1 млн. гривень обґрунтована відповідачем тим, що сержант ОСОБА_1 не відповідає критеріям (умовам), визначеними пунктом 4 Постанови №153, що, в свою чергу, не наділяє його правом отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень та така винагорода не виплачувалась. Позивач зазначає, що у п. 4 Постанови КМУ №153 визначено сукупність критеріїв, яким повинен відповідати військовослужбовець для отримання передбаченої грошової винагороди. На думку позивача, всім цим критеріям він відповідає. В зв`язку з чим вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому одноразової грошової винагороди.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року вимоги позивача задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. В апеляційній скарзі зазначає, що позивач був призваний на строкову військову службу до введення воєнного стану (10.11.2021), і на момент введення воєнного стану проходив строкову військову службу, тому він не відповідає вимогам абзацу 2 пункту 4 Постанови № 153, відповідно, норма, викладена в абзаці 3 пункту 2 Постанови № 153 також не може до нього застосовуватись. Натомість нормотворцем передбачена участь у проекті осіб, що на момент введення воєнного стану проходили строкову військову службу, а саме абзаци 6, 7 пункту 4 Постанови № 153, згідно із якими виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу. Зі змісту цієї норми випливає, що обов`язковою умовою для виплати винагороди особам, які були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу, є відповідність вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому пункту 4 Постанови № 153. Абзац 2 пункту 4 Постанови № 153, в свою чергу, не має виключень стосовно необхідного строку безпосередньої участі в бойових діях у визначених часових межах, такий строк має становити не менше 180 днів. Загальний строк безпосередньої участі ОСОБА_1 за період з моменту підписання контракту (11.08.2023) до набрання чинності Постанови № 153 (13.02.2025) складає 39 днів (11.08.2023 – 18.08.2023, 26.09.2023 – 30.09.2023, 01.10.2023 – 26.10.2023), що підтверджується рапортами командира підрозділу про виплату збільшеного додаткового грошового забезпечення (до 100 000 грн пропорційно участі у бойових діях чи заходах). Враховуючи наведене, суд повинен дослідити інші обставини спірних правовідносин, зокрема періоди і загальну кількість днів безпосередньої участі позивача в бойових діях, що є значущим фактом для визначення наявності в нього права на отримання одноразової грошової винагороди відповідно до абз. 2 пункту 4 Постанови № 153.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне. 
Апеляційним переглядом справи встановлено, відповідно до військового квитка серії серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , з 10.11.2021 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 НГУ на посаді стрілець, з 24.12.2021 стрілець-санітар, з 10.11.2022 – старший стрілець, 23.05.2024 – інструктор (з ВП). Тобто з 10.11.2021 по теперішній час позивач проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 НГУ, що підтверджується довідкою від 10.09.2025 за №2442.
11.08.2023 між позивачем та відповідачем укладений контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України, терміном дії – до оголошення демобілізації.
05.10.2023 позивач отримав посвідчення учасника бойових дій.
11.08.2024, відповідно до посвідчення серія НОМЕР_3 , позивачу присвоєне звання – молодший сержант та з 03.10.2024 – сержант. 
28.07.2025 представник позивача звернувся з адвокатським запитом за вих. №244/25, який надійшов до військової частини 31.07.2025 за вх.№Д-50-АЗ, щодо виплати позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі одного мільйонна гривень.
Згідно листа відповідача за №3/33/12-Д-65-Аз від 09.08.2025 (5258), позивача (представника позивача) було повідомлено, що одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” (далі - Постанова №153), виплачується особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань які проходять військову службу при дотриманні певних умов, зазначених в цьому пункті постанови Кабінету Міністрів України. Критерії чітко визначені у п. 4 Постанови №153 і є вичерпними. Згідно рішення Верховного Суду у справі №160/12789/22 від 15.03.2023, невідповідність хоча б одному з критеріїв є підставою для відмови у виплаті. Сержант ОСОБА_1 не відповідає критеріям (умовам), визначеними пунктом 4 Постанови №153, що, в свою чергу, не наділяє його правом отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень та така винагорода не виплачувалась.
26.08.2025 представник позивача повторно звернувся до відповідача з адвокатським запитом, за вих. №268/25, який надійшов до військової частини 01.09.2025 за вх. №Д-69-Аз, з питання призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень.
Листом-відповіддю за №3/33/12-Д-65-Аз від 03.09.2025 (7051) військова частина повідомила позивача (представника позивача), що комісією військової частини № НОМЕР_1 матеріали у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” стосовно ОСОБА_1 розглянуті та прийнято позитивне рішення. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2025 №261 сержанта ОСОБА_1 включено до списків військовослужбовців, яким буде виплачена винагорода у розмірі 1 млн. грн. Після надходження коштів на рахунки військової частини від ГУ НГУ, кошти будуть перераховані даному військовослужбовцю.
Проте, зазначені кошти не були нараховані та виплачені позивачу, що послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період, визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджений Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009.
Також Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» ( набрала чинності 13.02.2025) та затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану.
Підпунктом 1 пункту 3 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) було установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу, Збройні Сили, Міністерство оборони, військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил.
В подальшому Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153» від 01.04.2025 № 387, якою розширено коло учасників вказаного експериментального проекту та, серед іншого, підпункт 1 пункту 3 Постанови № 153 викладено в такій редакції: « 1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.».
Тобто, до кола учасників експериментального проекту додано, зокрема, громадян України від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Держаної прикордонної служби України.
Абзацом другим пункту 4 Постанови №153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) (абзац третій пункту 4).
Порядок № 153 визначає механізм реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану та особливості залучення під час воєнного стану на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу громадян України віком від 18 до 25 років, проходження ними військової служби, а також створення для цього відповідних умов.
Метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього (пункт 1 Порядку №153).
За приписами п.2 Порядку № 153 під час воєнного стану в рамках реалізації експериментального проекту на військову службу за контрактом до Збройних Сил, … на посади рядового складу строком на один рік можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 до 25 років.
Згідно із п.4 Порядку № 153 окремі категорії громадян укладають контракт, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану.
Відповідно до п. 13, 15 Порядку № 153 однією з обов`язкових умов проходження військової служби є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше шести місяців за сукупністю протягом дії контакту.
Військовослужбовцям, які уклали контракт відповідно до цього Порядку, виплачується одноразова грошова допомога після укладення контракту, проходження відповідної підготовки та вступу до виконання обов`язків за посадою у військових частинах відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії або Адміністрацією Держприкордонслужби, у розмірі 1 млн. гривень, яка виплачується трьома частинами:
- перша частина - 200000 гривень протягом п`яти робочих днів після підписання контракту та вступу до виконання обов`язків за посадою, на яку призначений;
-друга частина - 300000 гривень протягом п`яти робочих днів після проходження відповідної підготовки та залучення до виконання бойових (спеціальних) завдань, про що оголошується наказом командира військової частини;
-третя частина - 500000 гривень у день виключення із списків особового складу військової частини, а у разі продовження військової служби за новим контрактом - в останній день дії контракту, укладеного відповідно до цього Порядку.
Повертаючись до обставин даної справи встановлено, що спірним питанням є виплата позивачу одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови № 153, враховуючи, що на момент прийняття Постанови №153 позивач вже перебував у статусі військовослужбовця, оскільки був призваний на строкову військову службу до введення воєнного стану, а саме 10.11.2021 року.
В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що застосовним у спірних правовідносинах є саме пункти 3, 4 вказаної постанови, оскільки Порядок № 153 передбачає укладення контракту за відповідною формою, натомість пункти 3, 4 Постанови №153 регламентує випадки укладення контракту до набрання законної сили відповідними постановою та порядком.
Разом з цим, пункти 3, 4 Постанови № 153 у якості ознак відповідності визначає такі вимоги:
-особа рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань (в т.ч. Державної прикордонної служби),
-до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану;
-проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій),
-строк, що за сукупністю становить не менше 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) станом на дату набрання чинності цією постановою (13.02.2025).
В рамках справи яка переглядається встановлено, що позивач був призваний на строкову військову службу з 10.11.2021року.
11.08.2023 року, тобто під час дії воєнного стану, позивач у віці 22 років уклав контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України, 11.08.2024 року позивачу присвоєно звання молодший сержант та з 03.10.2024 року – сержант. 
Отже, дата 10.11.2021 — це початок строкової служби. Нові правовідносини (контракт) виникли вже під час воєнного стану.
Тож, відповідач протиправно пов`язує право на отримання одноразової грошової винагороди виключно з датою початку військової служби.
Водночас, для отримання одноразової винагороди відповідно до Постанови КМУ №153, військова частина зобов`язана офіційно підтвердити факт проходження служби та документально обчислити точну кількість днів безпосередньої участі у бойових діях.
Командування військової частини здійснює перевірку та розрахунок бойових днів на підставі таких офіційних документів:
-бойові накази (розпорядження) командира військової частини (угруповання військ) про залучення до виконання завдань
-журнали бойових дій або журнали ведення оперативної обстановки підрозділу
-рапорти командирів підрозділів (батальйонів, рот) про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях
-довідки про безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, видані іншими військовими частинами (якщо боєць був прикомандирований).
Щодо критерії відповідності та умов виплати.
Для призначення грошової винагороди за Постановою №153 перевіряються такі обов`язкові вимоги до військовослужбовця:
1.Віковий критерій на момент вступу: особа була мобілізована або прийнята на військову службу за контрактом у віці від 18 до 25 років (період вступу: з 24 лютого 2022 року до 13 лютого 2025 року). Поточний вік значення не має.
2. Статус служби: військовослужбовець продовжував проходити службу станом на 13 лютого 2025 року (дата набрання чинності постановою).
3. Обчислення суми виплати: 1 мільйон гривень виплачується за наявності не менше 6 місяців (180 днів) сумарної участі у бойових діях (виплачується і при меншому терміні, якщо боєць отримав поранення (контузію, каліцтво) під час захисту Вітчизни або перебував у полоні (крім добровільної здачі). Пропорційна виплата нараховується, якщо участь тривала менше 6 місяців: 1/6 від суми за кожні 30 днів безпосередньої участі.
Перевірка також має підтвердити відсутність підстав для відмови. 
Винагорода не виплачується військовослужбовцям, які: притягувалися до кримінальної відповідальності, два чи більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за військові правопорушення та мають незняті дисциплінарні стягнення за порушення військової дисципліни (враховуються випадки до 13.02.2025 року).
Таким чином, для реалізації права на виплату за Постановою №153 військова частина повинна зібрати та верифікувати повний пакет бойових наказів і журналів, що підтверджують безпосереднє залучення бійця до боїв у районах воєнних дій.
Повертаючись до матеріалів справи встановлено, що позивач не звертався до відповідача з рапортом, але ж для того щоб розпочався процес виплати винагороди за Постановою №153 військовослужбовцю обов`язково потрібно подати рапорт, оскільки нарахування коштів не відбувається автоматично.
Постанова № 153 не пов`язує момент виникнення права на спірні виплати у військовослужбовця з ініціюванням ним процедури виплати шляхом подання рапорту/звернення, проте, на думку колегії суддів, механізм реалізації права на виплату починається фактично з моменту подання військовослужбовцем рапорту своєму безпосередньому командиру (начальнику), який повинен надалі клопотати перед прямим командиром (начальником) щодо виплати одноразової грошової винагороди, адже це дає можливість обчислювати відлік строку звернення до адміністративного суду у випадку бездіяльності військової частини щодо виплати одноразової грошової винагороди. 
Рапорт засвідчує перед військовою частиною позицію військовослужбовця щодо належного йому права на одноразову грошову винагороду. 
Неподання рапорту унеможливлює оскарження бездіяльності органу військового управління до адміністративного суду.
Важливо додати, що тільки на підставі повного пакета документів командир військової частини буде зобов`язаний прийняти наказ щодо виплати військовослужбовцю належної суми одноразової грошової винагороди.
Разом з тим, документи на підставі яких вирішується питання виплат, які були витребувані ухвалою суду від 02.06.2026 року ані позивачем, ані відповідачем не надано. 
Відсутність довідки про безпосередню участь у бойових діях (наразі це Додаток 6 до Порядку № 153) є критичною перешкодою для задоволення позову, навіть якщо молодший сержант за віком і статусом підпадає під дію Постанови КМУ №153 від 11.02.2025, суд не має права самостійно встановлювати факт участі в бойових діях за відсутності офіційного документа від військової частини. 
Те, що позивач надав суду лише ксерокопію протоколу засідання комісії зі списками, не є належним доказом та не може слугувати кінцевою підставою для розрахунку виплати за Постановою №153.
Сам по собі протокол комісії військової частини є лише її внутрішнім рішенням. 
Суд вимагав первинні бойові документи (накази, розпорядження, журнальні записи), оскільки саме вони є законним доказом участі в боях. Факт того, що виплатили не всім зі списку, лише підтверджує, що цей список не є остаточним документом, який відображає реальні бойові дні.
Протокол комісії є похідним документом. Комісія мала створювати цей список на підставі конкретних бойових наказів та журналів бойових дій. Оскільки сама частина не надала суду першоджерела, неможливо перевірити, чому саме позивача внесли (або виключили) зі списку та як здійснювався розрахунок.
Надана ксерокопія протоколу комісії не містить посилань на номери та дати бойових наказів (розпоряджень) щодо позивача, а отже, не підтверджує і не спростовує фактичну кількість днів безпосередньої участі в бойових діях.
Згідно з процесуальним законодавством України, якщо оригінал документа не надано, а копія викликає сумніви щодо її повноти, суд не може покласти її в основу рішення як єдиний доказ.
Враховуючи вищезазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2026 в адміністративній справі №280/8643/25 скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 19 червня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 23 червня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова