Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
27 травня 2026 року справа №520/3772/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовною заявою ОСОБА_1 
до Військова частина НОМЕР_1 
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на посаді та стягнення сум,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2025 року №25-РС у частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку за підпунктом "а" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за віком);
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2026 року №20 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на військовій службі на посаді тракториста відділення механізації транспортного відділення з 20.01.2026 року;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 20 січня 2026 року по день фактичного винесення судом рішення про поновлення на військовій службі, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 695,03 грн;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення повного і остаточного розрахунку з ОСОБА_1 при виключенні зі списків особового складу, що виявилася у ненарахуванні та невиплаті одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я, грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2026 рік, а також грошової компенсації за неотримане речове майно, за період проходження військової служби виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2026 рік пропорційно відпрацьованому часу;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення (видати наказ) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку за станом здоров`я на підставі свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії № 2026- 0116-1625-1679-0 від 16.01.2026 про непридатність до військової служби з переоглядом через 9 місяців, відповідно до підпункту "б" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 8 (вісім) повних років календарної вислуги у сумі 84 793,72 грн (вісімдесят чотири тисячі сімсот дев`яносто три гривні 72 копійки);
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за неотримане речове забезпечення за період проходження військової служби виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2026 рік у розмірі 21 198,43 грн та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2026 рік у розмірі 21 198,43 грн;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2026 рік, виходячи з розрахунку пропорційно відпрацьованому часу по день фактичного виключення зі списків особового складу включно;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України за період з 20.01.2026 року по день фактичного проведення повного розрахунку, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 695,03 грн, але не більш як за шість місяців;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на момент прийняття оскаржуваного наказу у відповідача були наявні належні та допустимі докази наявності підстав для звільнення позивача саме за станом здоров`я, зокрема висновок військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. Незважаючи на це, відповідачем прийнято рішення про звільнення позивача за віком, що, на думку позивача, суперечить вимогам статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та фактичним обставинам справи. Позивач вважає, що визначення іншої підстави звільнення порушує його права та законні інтереси, оскільки впливає на обсяг соціальних гарантій, пенсійного забезпечення, розмір та порядок виплати грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, а також інших виплат і пільг, передбачених законодавством для осіб, звільнених з військової служби за станом здоров`я.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі Вікторівні.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.
Вказану ухвалу суду надіслано судом відповідачу з використанням системи ЄСІТС та доставлено в його електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 
Відповідач 12.03.2026 через систему "Електронний суд" надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.
Позивач 19.03.2026 через систему "Електронний суд" подав до суду відповідь на відзив, у якому заперечив проти доводів відповідача та підтримав свою правову позицію. 
Розглянувши усі надані сторонами документи, у тому числі ті, які надійшли до суду через систему "Електронний суд" та наявні у комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду" з моменту звернення позивачем до суду з цією позовною заявою, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.
Відповідно до матеріалів справи, позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 з 20.12.2019 по 19.01.2026, що підтверджується копією військового квитка та послужного списку.
Судом встановлено, що у зв`язку із досягненням позивачем граничного віку перебування на військовій службі останнього було направлено на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до подальшого проходження військової служби.
В період з 16 по 27 серпня 2025 позивач пройшов військово-лікарську комісію, за результатами проходження якої отримав довідку № 2025-0827-1705-4265-0 від 27.08.2025.
На виконання вимог Закону України № 2232-XII, Положення № 1153/2008, Інструкції № 170, у зв`язку з досягнення позивачем граничного віку перебування на військовій службі, 31.08.2025 (60 років), було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.08.2025 № 25-РС про звільнення ОСОБА_1 за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі. 
На думку позивача, на момент прийняття оскаржуваного наказу у відповідача були наявні належні та допустимі докази наявності підстав для звільнення позивача саме за станом здоров`я, зокрема висновок військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. Незважаючи на це, відповідачем прийнято рішення про звільнення позивача за віком, що, на думку позивача, суперечить вимогам статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та фактичним обставинам справи. Позивач вважає, що визначення іншої підстави звільнення порушує його права та законні інтереси, оскільки впливає на обсяг соціальних гарантій, пенсійного забезпечення, розмір та порядок виплати грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, а також інших виплат і пільг, передбачених законодавством для осіб, звільнених з військової служби за станом здоров`я.
Позивач вважає прийнятий відповідачем наказ протиправним та таким, що суперечить нормам законодавства, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Щодо протиправності та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2025 року №25-РС, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі також Закон № 2232-ХІІ; у редакції на час виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до статті 3 цього Закону правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктом 7 частини першої статті 22 цього Закону передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі встановлюється: для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб: рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу - до 60 років; вищого офіцерського складу - до 65 років.
Згідно з частиною другою статті 22 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби, на їх прохання можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, встановлений частиною першою цієї статті, на строк до 5 років у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 2 частини дев`ятої статті 23 Закону № 2232-ХІІ під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України;
на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан продовжувався і триває на час розгляду справи.
Частиною четвертою статті 23 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі:
для військовослужбовців, які проходять військову службу на посадах рядового складу, - на 3 роки;
для військовослужбовців, які проходять військову службу на посадах сержантського і старшинського складу, - на строк від 3 до 5 років;
для осіб офіцерського складу - на строк від 5 до 10 років.
Для осіб офіцерського складу, які мають право на пенсію за вислугу років, за їх бажанням строк проходження військової служби за новим контрактом може бути продовжено на строк від 2 до 10 років, але не більше ніж до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Під час дії особливого періоду для військовослужбовців за їх бажанням строк проходження військової служби за новим контрактом може бути продовжено на строк від 1 до 10 років, але не більше ніж до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Згідно з підпунктом «а» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на таких підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, від 10.10.2023 № 180-РС, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі: якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення.
Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).
Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).
Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 33-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України дія контракту про проходження військової служби з військовослужбовцями під час звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту продовжується:
до закінчення щорічної основної відпустки, час якої повністю або частково перевищує строк контракту;
на час перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, а також на час увільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із захворюванням.
Дія контракту з військовослужбовцями під час звільнення продовжується наказом командира військової частини по стройовій частині.
Згідно з пунктом 35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період: протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до пункту 12.8 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170, посадові особи відповідно до наданих їм прав зобов`язані звільнити з військової служби військовослужбовців, які досягли граничного віку перебування на військовій службі або які не виявили бажання укладати новий контракт.
Документи на звільнення військовослужбовців, які досягають граничного віку перебування на військовій службі або в яких закінчується строк Контракту про проходження військової служби, направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення, не пізніше ніж за два місяці до досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі або закінчення строку Контракту про проходження військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до військової частини за місцем проходження військової служби у строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад, а також розрахунок військовослужбовців.
Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення їх з військової служби.
У разі звільнення військовослужбовця зі служби у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на військовій службі або закінченням строку Контракту про проходження військової служби невикористана ним щорічна відпустка за його бажанням може надаватися й тоді, коли час цієї відпустки повністю або частково перевищує строк Контракту про проходження військової служби. У цьому випадку наказом командира військової частини дія такого Контракту про проходження військової служби продовжується до закінчення відпустки. Дія Контракту про проходження військової служби продовжується також на час перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також на час увільнення його від виконання службових обов`язків у зв`язку з призначенням амбулаторного лікування.
Судом встановлено, що позивач досяг віку 60 років, тобто граничного віку перебування на військовій службі.
Абзацом першим пунктом 235 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (зі змінами) (далі Положення № 1153/2008) зазначено, що військовослужбовці протягом 12 місяців до досягнення граничного віку перебування їх на військовій службі направляються для визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я на обстеження до військово-лікарської комісії, висновки якої враховуються під час визначення підстав звільнення з військової служби, однак абзацом третім пункту 235 Положення № 1153/2008 визначено, що військовослужбовці за їх бажанням можуть не направлятися на обстеження військово-лікарською комісією в разі звільнення, зокрема: за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Пунктом 12.8. розділу XII ‘‘Звільнення з військової служби’’ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (зі змінами) (далі – Інструкція № 170) зазначено, що посадові особи відповідно до наданих їм прав зобов`язані звільнити з військової служби військовослужбовців, які досягли граничного віку перебування на військовій службі.
Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення їх з військової служби.
У разі звільнення військовослужбовця зі служби у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на військовій службі або закінчення строку Контракту про проходження військової служби невикористана ним щорічна відпустка за його бажанням може надаватися й тоді, коли час цієї відпустки повністю або частково перевищує строк Контракту про проходження військової служби. У цьому випадку наказом командира військової частини дія такого Контракту про проходження військової служби продовжується до закінчення відпустки. Дія Контракту про проходження військової служби продовжується також на час перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також на час увільнення його від виконання службових обов`язків у зв`язку з призначенням амбулаторного лікування. Пунктом 12.11. розділу XII ‘‘Звільнення з військової служби’’ Інструкції № 170 визначено перелік документів які подаються до звільнення за віком, а саме: аркуш бесіди, рапорт військовослужбовця, розрахунок вислуги років військової служби (у разі набуття права на пенсійне забезпечення, а також в іншим передбачених випадках), висновок (постанова) військово-лікарської комісії (у разі її проходження військовослужбовцем).
Судом із матеріалів справи встановлено, що 19.08.2025 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення у зв`язку з досягнення граничного віку перебування на військовій службі, який був зареєстрований за вх. № 1473 від 19.08.2025, копія якого міститься в матеріалах справи, того ж дня з позивачем начальником відділення персоналу та стройового штабу та юрисконсультом військової частини була проведена відповідна бесіда, аркуш якої від 19.08.2025 також наявний в матеріалах справи.
Також встановлено, що в період з 16 по 27 серпня 2025 позивач пройшов військово-лікарську комісію, за результатами проходження якої отримав довідку № 2025-0827-1705-4265-0 від 27.08.2025, в якій висновок про непридатність до військової служби через стан здоров`я, не містився.
Відтак, на виконання вимог Закону України № 2232-XII, Положення № 1153/2008, Інструкції № 170, у зв`язку з досягнення ОСОБА_1 граничного віку перебування на військовій службі, 31.08.2025 (60 років), було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.08.2025 № 25-РС про звільнення ОСОБА_1 (за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) та враховуючи, що на момент його звільнення (за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі), інші підстави для звільнення з військової служби були відсутні – його було звільнено згідно норм чинних нормативно правових актів.
Вказаний наказ № 25-РС 31.08.2025 доведено до відома позивача, ознайомившись з яким, останній повідомив, що він хворіє та потребує медичного лікування і перебуває на стаціонарному лікуванні, хоча і прибув до військової частини. Підпис про ознайомлення з наказом № 25-РС Позивач ставити відмовився, про що було складено відповідного акту ознайомлення військовослужбовця з наказом та відмови від його підпису, копія якого міститься в матеріалах справи.
Після видання наказу № 25-РС, військовою частиною НОМЕР_1 не здійснювалося виключення позивача зі списків військової частини на час його перебування на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також на час увільнення його від виконання службових обов`язків у зв`язку з призначенням амбулаторного лікування включно, до його прибуття 19.01.2026 до військової частини після завершення лікування.
Після чого, враховуючи, що військовослужбовці, які досягли граничного віку, підлягають звільненню з військової служби, а також те, що 19.01.2026 позивач завершив лікування та прибув до військової частини, відповідач був зобов`язана виконати вимоги Наказу № 25-РС, відповідно до пункту 12.8. розділу XII ‘‘Звільнення з військової служби’’ Інструкції № 170 ‘‘Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення їх з військової служби’’ та виключити його зі списків особового складу військової частини.
У зв`язку з чим, наказом командира військової частини (по стройовій частині) від 19.01.2026 № 20, позивача з 19.01.2026 було виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Твердження позивача, стосовно того що 19.01.2026 він перебував на лікуванні та надання на підтвердження цього факту медичного висновку від 21.01.2026, спростовується та не заперечується самим позивачем у адміністративному позові, тим що 19.01.2026 о 08-00 год. позивач прибув на службу до військової частини.
Оскільки у медичному висновку від 21.01.2026 відсутній час звернення за медичною допомогою, а вказана лише дата - 19.01.2026, то вказаний медичний висновок жодним чином не підтверджує того, що на час виключення позивача зі списків особового складу частини, 19.01.2026 о 08-00 год., він перебував на лікуванні. Тобто, 19.01.2026, спершу мало місце виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, під час перебування останнього на службі, а потім, вже після цього, звернення позивача за медичною допомогою.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.08.2025 № 25-РС (далі – Наказ № 25-РС) про звільнення ОСОБА_2 (за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) та наказ командира військової частини (по стройовій частині) від 19.01.2026 № 20 про виключення Позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, є цілком обґрунтованими, законними та такими, що не підлягають скасуванню.
Також позовні вимоги відносно зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 на військовій службі на посаді тракториста відділення механізації транспортного відділення з 20.01.2026 року; стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 20 січня 2026 року по день фактичного винесення судом рішення про поновлення на військовій службі, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 695,03 грн, прийняти рішення (видати наказ) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку за станом здоров`я на підставі свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії № 2026- 0116-1625-1679-0 від 16.01.2026 про непридатність до військової служби з переоглядом через 9 місяців, відповідно до підпункту "б" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України за період з20.01.2026 року по день фактичного проведення повного розрахунку, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 695,03 грн, але не більш як за шість місяців, не підлягають задоволенню.
Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, суд зазначає наступне.
Статтею 9 Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за зі служби за віком служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Враховуючи, що позивач був звільнений зі служби за віком, календарна вислуга років на момент звільнення становила 07 років 08 місяців 23 дні, то останній не набув права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення.
Щодо виплати грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2026 рік.
Відповідно до розділу XXX «Правила виплати грошової допомоги для оздоровлення» Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до статті 10-1 «Право військовослужбовців на відпустки. Порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них» Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», щорічна основна відпустка надається протягом календарного року.
Враховуючи, що позивача було звільнено з військової служби у 2025 році, а в 2026 лише виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, то останній не мав права на щорічну відпустку у 2026 році і, відповідно, на виплату грошової допомоги для оздоровлення.
Так само, з наведених підстав, позивач не мав права на отримання грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2026.
Відповідно до розділу XXXIII « Правила виплати матеріальної допомоги» Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Враховуючи, що позивача звільнено з військової служби у 2025 році, а в 2026 лише виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, то останній не мав права на виплату матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань у 2026 році.
Надаючи оцінку вимозі позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн, суд виходить з наступного.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Стаття 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
При обґрунтуванні факту спричинення та розміру моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи з зазначеного, суд дійшов висновку щодо необхідності обґрунтування позивачем наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що дії (бездіяльність) відповідача призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації його життя.
Необхідно зазначити, що позивачем не надано доказів заподіяння йому душевних страждань протиправною бездіяльністю (діями) відповідачів у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру саме внаслідок моральних чи фізичних страждань.
Позивачем не роз`яснено, які додаткові зусилля для організації його життя докладалися ним у зв`язку з діями (бездіяльністю) відповідача, не надано доказів на підтвердження цього. Не доведено позивачем факт його перебування у постійному стані стресу, не вказано, які нормальні життєві зв`язки ним було втрачено через дії (бездіяльність) відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування відповідачами моральної шкоди позивачу.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню питання про його розподіл суд не вирішує.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на посаді та стягнення сум – відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА