Справа № 530/2418/25
2/530/376/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И

19.06.2026 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О.В. за участю секретаря судового засідання Бедюх Н.І. розглянувши цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Споживчий центр” до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ “Споживчий центр” про захист прав споживачів фінансових послуг від недобросовісної і агресивної підприємницької практики та визнання недійсним кредитного договору ( оферти) № 21.09.2024-100002225 від 28.06.2025 року,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Споживчий центр” звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 28.06.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Споживчий центр” та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір (оферти) № 28.06.2025-100000721. Відповідно до його умов ТОВ "Споживчий центр" надало відповідачеві кредит у розмірі 4500,00 грн., строком на 140 днів, дата повернення (виплати) кредиту –14.11.2025 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 12949,77 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 4500 грн., заборгованості по процентах у розмірі 5670 грн., комісії – 529,77 грн, неустойки -2250 грн. В зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся з позовом до суду і просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ “Споживчий центр” заборгованість за кредитним договором № 28.06.2025-100000721 від 28.06.2025 року у розмірі 12949,77 грн. та судовий збір .
Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 12.01.2026 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
28.01.2026 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ “Споживчий центр” про захист прав споживачів фінансових послуг від недобросовісної і агресивної підприємницької практики та визнання недійсним кредитного договору ( оферти) № 21.09.2024-100002225 від 28.06.2025 року.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ТОВ “Споживчий центр” посилається у позові на те, що начебто між ним та ОСОБА_1 28.06.2025 року було укладено кредитний договір № 21.09.2024-100002225 від 28.06.2025 року за яким позивач начебто надав кредит в сумі 4500 грн ,строком на 140 днів з процентною ставкою 1% за 1 день користування кредитними коштами, комісією пов`язаною з наданням кредиту у розмірі 20% від суми наданого кредиту ,яка становить 900 грн та з неустойкою в розмірі 45 грн за кожен день прострочки виконання зобов`язання. Дане твердження частково не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки в дійсності ніякого кредитного договору вона з ТОВ “Споживчий Центр” не укладала. Проживає у АДРЕСА_1 разом із двома малолітніми дітьми та матір`ю ,яка є інвалідом першої групи. Наприкінці червня 2025 року їй терміново потрібні були гроші на лікування і в мережі інтернет через мобільний телефон знайшла рекламне оголошення про те, що ФК “Швидко гроші” надають онлайн кредити, сфотографувавши на телефон свої документи надіслала їх кредитодавцеві і на банківську картку отримала 4500 грн , але на момент отримання кредиту не знала про те що відсотки за користування кредитом становлять 1% від суми кредиту за кожен день , а не як зазначено в рекламному оголошенні 0,01% , ні про комісію в розмірі 20 % від суми кредиту яка становить 900 грн, ні про те що кредитні кошти вона отримала не у ФК “Швидко гроші”, а в ТОВ “Споживчий центр” також не знала, посилалась на ЗУ “Про захист прав споживачів” та просила ухвалити рішення яким визнати недійсним кредитний договір № 21.09.2024-100002225 від 28.06.2025 року і застосувати наслідки недійсності правочину ,у задоволенні первісних позовних вимог просила відмовити та стягнути на її користь 12000 грн моральної шкоди та судові витрати.
Ухвалою суду від 05.02.2026 року прийнято до провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та об`єднано в одне провадження з первісним позовом . Здійснено перехід в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання ( а.с.49).
03.03.2026 року від представника ТОВ “Споживчий Центр” надійшов відзив на зустрічну позовну заяву який обгрунтовано тим ,що спірний кредитний договір було укладено між сторонами у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової, документи підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора який було надіслано у смс повідомленні на номер ,який даний ОСОБА_1 як фінансовий, саме його було використано для підписання кредитного договору, що не заперечується і самою ОСОБА_1 .. Крім цього остання підтвердила той факт, що розуміє умови на яких укладається договір і будучи вільним у виборі кредитора підтвердила факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодилась на відповідні умови кредитування, та не підтвердила жодними доказами що її воля на підписання спірного договору була відсутня або що її примушували до його підписання. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування у порядку передбаченому ст.625 ЦПК України позивачем не здійснювалось, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову.
Представник ТОВ “Споживчий центр” у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи за відсутності представника.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності зустрічний позов підтримала, у задоволенні первісних позовних вимог просила відмовити.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» було укладено кредитний договір № 28.06.2025-100000721 від 28 червня 2025 року в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Відповідно до умов договору ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кошти в сумі 4500,00 грн строком на 140 днів, тобто до 14.11.2025 року, а остання зобов`язалася повернути кошти, сплатити відсотки за користування ними, комісію, розмір яких визначений договором. 28 червня 2025 року кредитні кошти були перераховані відповідачу.
Отже, факт отримання відповідачем коштів у ТОВ «Споживчий центр» суд вважає доведеним, крім цього зазначена обставина не заперечується відповідачем.
Згідно із наданого ТОВ «Споживчий центр» розрахунку заборгованості за кредитним договором № 28.06.2025-100000721 від 28 червня 2025 року, заборгованість становить 12949,77 грн і складається із основного боргу - 4500,00 грн, процентів- 5670 грн, комісії - 529,77 грн, неустойка -2250,00 грн (а.с. 13).
У відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Ст. 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, 612 ч. 1 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Ст. 612 ч. 1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором.
У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису усіма сторонами електронної правової угоди; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до правових висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Що стосується нарахованих відсотків за користування кредитними коштами , то суд зазначає: 
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування».
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Даний кредитний договір № 28.06.2025-100000721 укладений 28 червня 2025 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.
Разом з тим, зі змісту положень ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, нарахування процентів за користування кредитом за період 28.06.2025 року по 14.11.2025 року, здійснювалося за процентною ставкою 1 % в день, що відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, наданий суду розрахунок заборгованості в частині нарахування процентів відповідає закону ,а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту в сумі 529,77 грн суд зазначає наступне.
Слід зазначити, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Також Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року по справі № 204/224/21 відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21, та вказав, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Із матеріалів справи слідує, що умовами кредитного договору, передбачено стягнення комісії за надання кредиту, яка нараховується за ставкою 20 % від суми кредиту і становить 529,77 грн.
Однак, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлені комісії. Відтак умови кредитного договору про сплату відповідачем на користь кредитодавця комісій є нікчемними, внаслідок чого сума нарахованої комісії у розмірі 529,77 грн не може бути стягнута з відповідача на користь позивача.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки неустойки в сумі 2250,00 грн, суд приходить до наступного.
Заявляючи вимогу про стягнення неустойки позивач покликався на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, на підставі якого, на думку позивача, дозволено здійснювати нарахування неустойки за договорами про споживчий кредит.
Проте поза увагою позивача залишились положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, доповнені згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року, згідно яких: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України(частина 2 статті 4 ЦК України).
Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів.
Відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що 2250,00 грн неустойки підлягають списанню позикодавцем (позивачем у справі) в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому відсутні підстави для її стягнення з відповідача.
Враховуючи вищевикладене суд бере до уваги те що ТОВ “Споживчий центр” надано достатніх доказів того, що між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 28.06.2025-100000721 від 28 червня 2025 року в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) та позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за його користування підлягають до задоволення в загальній сумі 10170 грн .
Що стосується зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ “Споживчий центр” про захист прав споживачів фінансових послуг від недобросовісної і агресивної підприємницької практики та визнання недійсним кредитного договору ( оферти) № 21.09.2024-100002225 від 28.06.2025 року то суд зазначає, що посилання ОСОБА_1 на те , що кредитний договір між сторонами не укладався та вона не знала про те що відсотки за користування кредитом становлять 1% від суми кредиту за кожен день а не як зазначено в рекламному оголошенні 0,01% ,ні про комісію в розмірі 20 % від суми кредиту яка становить 900 грн, ні про те що кредитні кошти вона отримала не у ФК “Швидко гроші”, а в ТОВ “Споживчий центр” вона не знала, спростовуються матеріалами справи ,оскільки підписання кредитного договору електронним підписом свідчить про те, що відповідач ознайомилася з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у кредит та прийняла запропоновані умови.
На заперечення відповідача про відсутність належних доказів укладення між сторонами договору суд зауважує, що самі по собі заперечення даного факту без надання належних доказів не може бути прийнято судом як доведений факт.
Відповідачем за первинним позовом не надано суду жодного доказу про те, що її персональні дані були протиправно використані третіми особами, а відтак суд на підставі сукупності досліджених доказів вважає доведеним факт укладання між кредитором та відповідачем кредитного договору. Також у зустрічному позові ОСОБА_1 сама зазначає про те, що їй необхідні були кошти на лікування і вона вирішила взяти онлайн кредит, тобто фактично підтверджує факт наявності грошового зобов`язання, крім того будь-які належні докази на те, що нею відповідний кредитний договір не укладався, відсутні. Під час розгляду справи встановлено факт укладення оспорюваного договору, а тому в зустрічному позові слід відмовити.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково на 78,53 % (10170:12949,77 х100) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1902,31 грн.( 2422,4х78,53%:100).
На підставі викладеного та керуючись ст. 526, 527, 530, 549, 551, 1049, 1050, 1054, ЦК України, ст.12,13,19, 81, 210, 247, 258-259, 263-268,274-279, 354 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Споживчий центр”, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вулиця Саксаганського,133А, ЄДРПОУ 37356833,р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, заборгованість за кредитним договором № 28.06.2025-100000721 від 28.06.2025 року у розмірі - 10170 (десять тисяч сто сімдесят) грн. 00 коп..
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Споживчий центр”, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вулиця Саксаганського,133А, ЄДРПОУ 37356833,р/р НОМЕР_2 , МФО 305299 судовий збір в сумі 1902 (одна тисяча дев`ятсот дві ) грн. 31 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ “Споживчий центр” про захист прав споживачів фінансових послуг від недобросовісної і агресивної підприємницької практики та визнання недійсним кредитного договору ( оферти) № 21.09.2024-100002225 від 28.06.2025 року – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя 	О. В. Ситник