ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/917/22	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Філінюк І.Г.
Ярош А.І.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «УКРБУДІНВЕСТБАНК»
на рішення Господарського суду Одеської області
від 02 березня 2026 року (повний текст складено 04.03.2026)
у справі № 916/917/22
за позовом: Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» 
до відповідача: фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича 
про стягнення 35 229,98 грн.

суддя суду першої інстанції: Д`яченко Т.Г.
місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області, -
В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича про стягнення 35 229,98 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.02.2022 позовну заяву Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича на користь Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» заборгованість за Договором про надання гарантії BGV/UA/03-2-14979 від 09.11.2022 станом на 22.02.2022 у розмірі 35229,98 грн., в т.ч. заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 33 550,00 грн., заборгованість за нарахованими та простроченими процентами у розмірі 1 122,06 грн., пеню за несвоєчасно сплачений кредит у розмірі 544,058 грн., пеню за несвоєчасно сплачені проценти за користування кредитом у розмірі 13,84 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481,00 грн.
04.10.2022 Господарським судом Одеської області було видано наказ про примусове виконання рішення суду у даній справі та скеровано його стягувачу. 
29.01.2026 до Господарського суду Одеської області від Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича надійшла заява про перегляд рішення у справі №916/917/22 за нововиявленими обставинами
Звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, відповідач зазначав, що підставою для пред`явлення позову стало виконання позивачем зобов`язань за банківською гарантією перед Державною установою «Укрспортзабезпечення» у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договору поставки №214/1731 від 19.11.2021.
При цьому, відповідач посилався на те, що після ухвалення рішення у даній справі, набрало законної сили рішення Господарського суду Одеської області від 05.09.2025 у справі №916/589/23, яким встановлено наявність форс-мажорних обставин, що спричинили невиконання договору поставки, та звільнено відповідача від відповідальності за його порушення.
Також, відповідач зазначав, що в претензії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «УКРБУДІНВЕСТБАНК» міститься висновок про безпідставність виплати коштів за банківською гарантією №BGV/UA/03-2-14979.
На думку відповідача, встановлення судом форс-мажорних обставин свідчить про юридичну необґрунтованість будь-яких фінансових вимог, пов`язаних із невиконанням договору поставки, у тому числі вимог за банківською гарантією.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.03.2026 у справі №916/917/22 (суддя Д`яченко Т.Г.) заяву фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича від 29.01.2026 про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2022 за нововиявленими обставинами, подану у справі №916/917/22 – задоволено. Рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2022 – скасовано. Ухвалено нове рішення, який у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» до фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича про стягнення 35 229,98 грн. – відмовлено. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481,00 грн. за подання позовної заяви до суду покладено на позивача. Стягнуто з Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» на користь фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 721,50 грн. за подання заяви про перегляд рішення суду у справі №916/917/22 за нововиявленими обставинами.
Висновок суду мотивований тим, що судом враховано, що постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 у справі №916/589/23 встановлено наявність форс-мажорних обставин, які об`єктивно унеможливили виконання відповідачем умов Договору №214/1731 від 19.11.2021.
Апеляційний суд дійшов висновку, що введення урядом Королівства Нідерландів повного локдауну у період виконання договору не могло бути передбачене відповідачем на момент укладення договору та істотно вплинуло на можливість своєчасної поставки товару.
Також суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин та відсутністю правових підстав для застосування штрафних санкцій.
Отже, судами у справі №916/589/23 встановлено, що невиконання відповідачем умов Договору №214/1731 від 19.11.2021 відбулося з об`єктивних причин, пов`язаних із форс-мажорними обставинами, що виключає настання гарантійного випадку за Гарантією від 09.11.2021.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «УКРБУДІНВЕСТБАНК» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 02.03.2026 у справі №916/917/22 в повному обсязі, у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича про перегляд рішення у справі №916/917/22 за нововиявленими обставинами відмовити в повному обсязі, рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2022 у справі №916/917/22 залишити без змін. Судові витрати у справі покласти на відповідача.
В обгрунтування апеляційної скарги, скаржник посилається на наступні обставини:
- відповідачем подано заяву про перегляд рішення у справі за нововиявленими обставинами з пропущенням трирічного строку, встановленого п.1 ч.2 ст.321 Господарсько-процесуального кодексу України, оскільки трирічний строк з моменту набрання рішення суду від 12.09.2022 у даній справі № 916/917/22 минув 05.10.2025;
- в оскаржуваному рішенні від 02.03.2026 у даній справі, місцевим господарським судом не взято до уваги положення п.1 ч.2 ст.321 Господарсько-процесуального кодексу України та не враховано висновки Верховного суду у подібних правовідносин.
Більш детальні доводи Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» віикладені в апеляційній скарзі.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 11.03.2026, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Філінюка І.Г., Ярош А.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «УКРБУДІНВЕСТБАНК» на рішення Господарського суду Одеської області від 02.03.2026 у справі №916/917/22 було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Одеської області матеріалів справи №916/917/22 до суду апеляційної інстанції.
16.03.2026 матеріали справи №916/917/22 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.
30.03.2026 ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» на рішення Господарського суду Одеської області від 02 березня 2026 року у справі № 916/917/22, вирішено здійснювати її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам цієї справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання х процесуальних питань.
02.04.2026 від Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк», відповідно до якого просив зазначену апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 02.03.2026 – залишити без змін. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначені наступні обгрунтування:
- об`єктивно, трирічний строк не може вважатися пропущеним, оскільки відповідач не міг дізнатися про документи з Нідерландів раніше 2025 року. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2020 у справі № 910/8113/16 зазначила: перегляд за нововиявленими обставинами можливо незалежно від часу, якщо обставини і є істотними та об`єктивно існували на час розгляду справи, а особа не мала і не могла мати можливості подати докази раніше. Постанова апеляційного суду у справі № 916/589/23, якою остаточно підтверджено нововиявлені обставини набрала законої сили 14.01.2026, заяву про перегляд подано 29.01.2026;
- Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 у справі №916/589/23, яка набрала законної сили, встановлено юридично значимі обставини, що мають преюдиційне значення для розгляду даної справи. Зокрема, судом апеляційної інстанції підтверджено наявність форс-мажорних обставин, які об`єктивно унеможливили належне виконання Договору поставки №214/1731, а також відсутність вини ФОП у його невиконанні. Вказаним судовим актом також констатовано підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, що виключає настання негативних правових наслідків у вигляді застосування до нього санкцій. 
Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Разом з цим Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Савенкова проти України» від 02.05.2013, «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану – постійні тривали повітряні тривоги, відключення електропостачання та інші чинники тощо; приймаючи до уваги навантаження суду, перебування членів апеляційної колегії у відпустках, відрядженнях та лікарняних, принцип незмінності складу суду, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Одеської області про задоволення заяви Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2022 у справі №916/917/22 за нововиявленими обставинами, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, підставою для звернення Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» з позовом у справі №916/917/22 стало виконання позивачем гарантійного зобов`язання перед Державною установою «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення» як бенефіціаром за гарантією №BGV/UA/03-2-14979 від 09.11.2021 у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору поставки №214/1731 від 19.11.2021.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.09.2022 позов було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача суму, сплачену банком за гарантією в порядку регресу.
Надалі ФОП Скворцов Д.О. звернувся до суду із заявою про перегляд зазначеного рішення за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що після ухвалення рішення у справі №916/917/22 набрали законної сили судові рішення у справі №916/589/23, якими встановлено наявність форс-мажорних обставин, що об`єктивно унеможливили виконання ним зобов`язань за Договором поставки №214/1731 від 19.11.2021, а також відсутність підстав для застосування до нього відповідальності у вигляді штрафних санкцій.
Зокрема, рішенням Господарського суду Одеської області від 05.09.2025 у справі №916/589/23, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026, було скасовано попереднє рішення у справі та відмовлено у задоволенні позову Державної установи «Укрспортзабезпечення» до ФОП Скворцова Д.О. Судом у зазначеній справі встановлено, що невиконання договору поставки було спричинено форс-мажорними обставинами, а саме введенням Урядом Королівства Нідерландів повного локдауну в період з 19.12.2021 по 14.01.2022, що безпосередньо вплинуло на можливість поставки товару у визначені договором строки.
На підтвердження вказаних обставин відповідачем у справі №916/589/23 були надані, зокрема: 
-офіційне повідомлення Уряду Нідерландів про введення локдауну; 
- лист Нідерландської торгово-промислової палати щодо відсутності у Нідерландах практики видачі сертифікатів про форс-мажор; 
- листування з Одеською регіональною торгово-промисловою палатою; 
- документи щодо логістичних затримок у поставках товару, пов`язаних із пандемією COVID-19 та наслідками Brexit.
Судами у справі №916/589/23 встановлено, що вказані обставини існували на момент виконання договору поставки та на час первісного розгляду спору, однак не були та не могли бути відомі відповідачу та суду під час розгляду справи №916/917/22, а їх врахування має істотне значення для правильного вирішення спору.
Задовольняючи заяву про перегляд рішення у справі №916/917/22 за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив із того, що встановлені у справі №916/589/23 обставини відповідають критеріям нововиявлених у розумінні статті 320 Господарського процесуального кодексу України, оскільки:
- існували на момент ухвалення рішення у справі №916/917/22; 
- не були та не могли бути відомі заявнику і суду; 
- мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки безпосередньо впливають на правову оцінку підстав відповідальності відповідача та наявність гарантійного випадку.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що обставини, на які посилається відповідач, не є нововиявленими у розумінні статті 320 Господарсько-процесуального кодексу України, а фактично зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин. Також апелянт зазначає, що наявність чи відсутність форс-мажору не спростовує факту видачі банківської гарантії, звернення бенефіціара з вимогою про її виконання та здійснення банком платежу за гарантією, а тому не впливає на право позивача на регресне стягнення сплачених коштів.
Крім того, скаржник вказує, що заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами подана з пропуском строку, встановленого статтею 321 Господарського процесуального кодексу України.
Як вже встановлено судами, 19.11.2021 між Державною установою «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення» (покупець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Скворцовим Дмитром Олександровичем (постачальник, відповідач) за результатами проведення переговорної процедури закупівлі (UA-2021-10-27-006184-а) було укладено договір №214/1731 про закупівлю товарів, відповідно до умов якого постачальник взяв на себе зобов`язання передати у власність покупця товар, а саме: плечі — 11 пар та рукоятки — 11 штук для стрільби з лука (код ДК 021:2015:37460000-0), у строки, кількості, якості та за ціною, визначеними договором та специфікацією, що є його невід`ємною частиною, а покупець, у свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар у порядку та на умовах, визначених договором.
Матеріалами справи підтверджується, що Державна установа «Укрспортзабезпечення» звернулася до Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» із письмовою вимогою про сплату коштів за гарантією №BGV/UA/03-2-14979 від 09.11.2021, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору №214/1731 від 19.11.2021, у зв`язку з чим, на думку бенефіціара, настав гарантійний випадок.
Вказана вимога була підставою для здійснення гарантом відповідної виплати, що в подальшому стало правовою підставою для звернення банку з позовом про стягнення сплачених коштів у порядку регресу.
Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком та іншими передбаченими законом або договором способами. Відповідно до статті 560 Цивільного кодексу України гарантія є самостійним способом забезпечення виконання зобов`язання, за яким гарант відповідає перед кредитором за виконання боржником основного зобов`язання.
За змістом статей 561, 567, 569 Цивільного кодексу України гарантія є строковим зобов`язанням, що діє протягом визначеного періоду, а гарант, після виконання свого обов`язку перед бенефіціаром, набуває право регресної вимоги до принципала в межах виплаченої суми, якщо інше не встановлено договором.
Стаття 1054 Цивільного кодексу України визначає загальні положення кредитного зобов`язання, відповідно до яких фінансова установа надає кошти на умовах їх повернення, що у контексті гарантійних правовідносин додатково підкреслює майново-компенсаційний характер взаємовідносин сторін.
Судом встановлено, що 30.12.2021 бенефіціар звернувся до банку-гаранта з вимогою №02-2914/21 про сплату коштів за гарантією, посилаючись на невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №214/1731 від 19.11.2021, що було розцінено як настання гарантійного випадку.
Водночас, відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України, особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо доведе, що воно сталося внаслідок дії непереборної сили. Стаття 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначає форс-мажор як надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язання.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, форс-мажорні обставини підлягають встановленню не формально, а з урахуванням конкретних умов виконання договору, наявності причинно-наслідкового зв`язку між такими обставинами та неможливістю виконання зобов`язання, а також оцінюються судом у сукупності з іншими доказами, незалежно від наявності сертифіката Торгово-промислової палати.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 у справі №916/589/23 встановлено, що невиконання договору поставки №214/1731 від 19.11.2021 було зумовлено дією форс-мажорних обставин, зокрема введенням Урядом Королівства Нідерландів повного локдауну в період з 19.12.2021 по 14.01.2022, що об`єктивно вплинуло на можливість своєчасного виконання поставки товару. Також судами у зазначеній справі встановлено відсутність вини відповідача у порушенні договірних зобов`язань та наявність підстав для звільнення його від відповідальності.
Зазначеними судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено, що відповідні обставини існували на момент виконання договору, але не були встановлені під час первісного розгляду справи, та мають істотне значення для оцінки наявності чи відсутності порушення основного зобов`язання за договором поставки.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що посилання апелянта на формальне існування факту виплати коштів за банківською гарантією та сам факт порушення договору поставки як безумовну підставу для регресу є необґрунтованими, оскільки право гаранта на регресну вимогу є похідним від наявності належного порушення основного зобов`язання боржником та настання гарантійного випадку у правовому розумінні, що має оцінюватися з урахуванням усіх встановлених судами обставин.
Оскільки у справі №916/589/23 судами остаточно встановлено відсутність вини відповідача у невиконанні договору та наявність форс-мажорних обставин, що виключають відповідальність за порушення зобов`язання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору у справі №916/917/22 та спростовують висновок про настання гарантійного випадку.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про відсутність правового значення встановлених у справі №916/589/23 обставин зводяться до переоцінки їх юридичної сили, однак не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами та прийняття нового рішення у справі.
Колегія суддів не приймає зазначені доводи апеляційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 320 Господарського процесуального кодексу України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, які не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі на час розгляду справи.
За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 22.01.2019 у справі №127/10129/17 та від 03.08.2022 у справі №910/11027/18, нововиявленими є обставини, які існували на час розгляду справи, входять до предмета доказування, не були та не могли бути відомі заявнику та можуть істотно вплинути на висновки суду.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами у справі №916/589/23, саме введення локдауну Урядом Нідерландів у період виконання договору поставки, а також об`єктивна неможливість отримання документального підтвердження форс-мажору від компетентних органів Нідерландів не були відомі відповідачу на момент розгляду справи №916/917/22 та не могли бути подані до суду раніше. При цьому зазначені обставини безпосередньо впливають на правову оцінку підстав відповідальності відповідача за невиконання договору поставки.
Колегія суддів враховує, що у справі №916/589/23 судами встановлено відсутність вини відповідача у невиконанні договору поставки та наявність підстав для звільнення його від відповідальності у зв`язку з форс-мажорними обставинами. Вказані висновки мають істотне значення для вирішення спору у справі №916/917/22, оскільки саме факт порушення відповідачем основного зобов`язання був покладений в основу висновку про настання гарантійного випадку та виникнення у позивача права регресної вимоги.
Доводи апелянта про те, що обставини форс-мажору не впливають на право банку на регресне стягнення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до статті 569 Цивільного кодексу України гарант має право на зворотну вимогу до боржника лише у разі належного виконання гарантії відповідно до її умов. Водночас судами у справі №916/589/23 встановлено відсутність правових підстав для застосування до відповідача відповідальності за невиконання договору поставки у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин. За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність належних підстав для визнання настання гарантійного випадку є обґрунтованим.
Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо пропуску строку на подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 321 Господарського процесуального кодексу України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана протягом тридцяти днів з дня встановлення обставин, що стали підставою для перегляду. Як встановлено судом, постанова Південно-західного апеляційного господарського суду у справі №916/589/23 набрала законної сили 14.01.2026, а заява про перегляд рішення у справі №916/917/22 подана 29.01.2026, тобто у межах передбаченого законом строку.
Посилання апелянта на сплив трирічного строку не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки заявник звернувся до суду саме після набрання законної сили судовим рішенням, яким остаточно встановлено обставини форс-мажору та відсутності відповідальності відповідача за договором поставки.
Колегія суддів також враховує, що процедура перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами не є повторним розглядом спору по суті та не спрямована на переоцінку вже досліджених доказів. Метою такого перегляду є врахування істотних обставин, які існували на момент ухвалення рішення, однак не були та не могли бути відомі суду та учасникам справи.
За встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини, встановлені у справі №916/589/23, є нововиявленими у розумінні статті 320 Господарського процесуального кодексу України, мають істотне значення для правильного вирішення спору у справі №916/917/22 та спростовують висновки, покладені в основу рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2022.
З огляду на викладене, підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Враховуючи вищевиклвдене, звертаючись з апеляційною скаргою апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
Інші доводи апеляційної скарги судом враховані, але вони не впливають на висновок за результатом розгляду апеляційної скарги у цій справі.
Вимогами ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Положеннями ст.86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Одеської області 02.03.2026 у справі №9216/917/22 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «УКРБУДІНВЕСТБАНК» – без задоволення.
Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області 02.03.2026 у справі №916/917/22 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «УКРБУДІНВЕСТБАНК» – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Філінюк І.Г.

Суддя Ярош А.І.