Справа № 594/364/26

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

15 травня 2026 року 

Борщівський районний суд Тернопільської області
в складі головуючого ОСОБА_1 
за участю секретаря ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Борщеві, кримінальне провадження №12026211120000011 про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та зареєстрованої у АДРЕСА_1 , жительки АДРЕСА_2 , громадянки України, освіта середня-спеціальна, не працюючої, одруженої, має на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 
потерпілої ОСОБА_5 
обвинуваченої ОСОБА_3 

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачена ОСОБА_3 , у період дії на території України правового режиму воєнного стану, 18 грудня 2025 року біля 08.20 год. підійшла до банкомату «АТМ А1900008» АТ «Державний ощадний банк України», який розташований по вул. Гетьмана Мазепи, 4а в м. Борщів Чортківського району Тернопільської області, для того, щоб скористатися банківською карткою та здійснити зняття готівкових грошових коштів. Біля вказаного банкомату АТ «Державний ощадний банк України» перед ОСОБА_3 , яка стояла у черзі, знаходилася потерпіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_1 , яка в цей час користувалася вищевказаним банкоматом. ОСОБА_5 , користуючись банкоматом, здійснила дії з метою зняття готівкових грошових коштів зі своєї платіжної картки № НОМЕР_1 АТ «Державний ощадний банк України» в сумі 10 000 гривень, а саме вставила платіжну картку № НОМЕР_1 АТ «Державний ощадний банк України» у картридер банкомату, ввела за допомогою клавіатури персональний ідентифікаційний номер платіжної картки та обрала послугу зняття готівкових грошових коштів у розмірі 10 000 гривень. Після вчинення зазначених дій картридер банкомату видав платіжну картку ОСОБА_5 , проте одразу видача грошових коштів диспенсером банкомату не відбулась. ОСОБА_5 , вважаючи, що мала місце технічна несправність та видача готівкових грошових коштів не відбудеться, відійшла від банкомату та стала у кінець черги, що сформувалась із осіб, які мали намір скористатись послугами банкомату, з метою в подальшому знову спробувати здійснити зняття готівкових грошових коштів. У свою чергу о 08 год. 24 хв. ОСОБА_3 , яка була наступною в черзі за ОСОБА_5 , підійшла до банкомату «АТМ А1900008» АТ «Державний ощадний банк України», після того, як ОСОБА_5 були здійснені дії, у тому числі зчитування банківської картки, з метою зняття готівкових грошових коштів у розмірі 10 000 гривень. В цей час, перед здійсненням ОСОБА_3 будь-яких дій, диспенсер банкомату видав грошові кошти, побачивши які в останньої виник злочинний умисел на їх викрадення. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи, що її дії будуть непоміченими для сторонніх осіб та що дані грошові кошти їй не належать, тобто є чужим майном, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_3 таємно, викрала грошові кошти із купюровидавача банкомату у розмірі 10 000 гривень, що належать ОСОБА_5 , які помістила у свою сумку і в подальшому з викраденими грошовими коштами покинула місце скоєння злочину. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 було, заподіяно, матеріальну шкоду ОСОБА_5 у розмірі 10 000 гривень.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю, погодилась з кваліфікацією вчиненого нею діяння, надала показання в судовому засіданні, які є послідовними та повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті. В скоєному щиро розкаюється, заподіяні збитки відшкодувала потерпілій повністю, просить суворо її не карати .
Показання ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам обвинувачення і учасниками процесу не оспорюються.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, з врахуванням визнання вини обвинуваченою, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності її позиції немає.
Аналізуючи всі дані в їх сукупності суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 , знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі і її умисні дії необхідно кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України, а саме – таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченої в межах пред`явленого її обвинувачення.
При призначенні покарання обвинуваченій суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Вивчаючи особу обвинуваченої, судом встановлено, що вона до кримінальної відповідальності притягається вперше, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має на утриманні двоє малолітніх дітей, з яких син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , являється дитиною-інвалідом .
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій є добровільне відшкодування завданого збитку, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, думка потерпілої, яка просить суворо не карати обвинувачену.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено. 
Наведені пом`якшуючі покарання обставини з врахуванням конкретних умов, при яких вчинено кримінальне правопорушення, особи винної, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підставу суду застосувати до обвинуваченої ОСОБА_3 ч.1 ст.69 КК України іпризначити їй покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті обвинувачення, у виді позбавлення волі.
Разом з тим, беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, зокрема те, що вона вперше притягається до кримінальної відповідальності, її сімейний стан, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, позитивну характеристику за місцем проживання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст.75 КК України її слід звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Також для забезпечення належної поведінки обвинуваченої під час іспитового строку на неї слід покласти певні обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Керуючись ст.ст.368, 370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати винуватою  ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначити їй покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України - 1 (один) рік позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України  ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк 1 (один) рік. 
На підставі ст.76 КК України зобов`язати  ОСОБА_3 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Борщівський районний суд Тернопільської області.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. 
Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий: ОСОБА_1