ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2026 року 	м.Дніпро	справа № 160/18538/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у справі № 160/18538/25 (суддя Златін С.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) щодо не нарахування та не виплати йому грошового забезпечення (у тому числі одноразових виплат) за період з 15.06.2023 року по 29.06.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 та 01.01.2024 роки;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 20 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2024 роки, грошову компенсацію за 42 діб невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2022, 2023 та 2024 роки, надбавку за проходження військової служби) із використання показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022р., 01.01.2023р., 01.01.2024р. та шляхом множення його на тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1-14 до постанови КМУ №704 за період з 15.06.2023 року по 29.06.2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
-визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо не включення щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого позивачу нараховувалась компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2022-2024 роки, яка передбачена п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, та компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 та 2024 роки, яка передбачена абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-ХІІ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, як учасника бойових дій, за 2022-2024 роки, яка передбачена п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 та 2024 роки, яка передбачена абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування вимог абзаців 3-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2024 року по 29.06.2024 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу за період з 01.01.2024 року по 29.06.2024 року індексацію грошового забезпечення, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач з 15.06.2023 року по 29.06.2024 року розраховував грошове забезпечення із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018, що, на думку позивача, призвело до порушення його майнових прав. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Так, суд:
- зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 15 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, грошову компенсацію невикористану додаткову відпустку як учасника бойових дій за 2022, 2023роки, із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022р., 01.01.2023р. та шляхом множення його на тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1-14 до постанови КМУ №704 за період з 15.06.2023 року по 19.05.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнав протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо не включення щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого позивачу нараховувалась компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку, як учасника бойових дій за 2022-2024 роки, яка передбачена п.12 ч.1 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 та 2024 роки, яка передбачена абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-ХІІ;
- зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку, як учасника бойових дій, за 2022-2024 роки, яка передбачена п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 та 2024 роки, яка передбачена абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Із рішенням суду в частині задоволених позовних вимог не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, відповідач просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з 20 травня 2023 року пункт 4 постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 р. №704 передбачає сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військове звання 1762 грн, а не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року. Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою (пункт 6 розділу XXXI Порядку № 260). Про це зазначив Верховний суд в постанові від 11.04.2025 року в справі № 240/31195/23.
На день звільнення позивача діяла норма пункту 4 Постанови КМУ № 704, яка установила, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються, виходячи з розміру 1762 гривні, та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. При цьому, в рішенні від 04.09.2025 року в справі №160/18538/23 суд помилково застосував норму пункту 4 постанови КМУ №704, яка не діяла станом на 29.06.2024 року (день звільнення позивача) та зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 15 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, грошову компенсацію невикористану додаткову відпустку як учасника бойових дій за 2022, 2023роки із використання показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022р., 01.01.2023р. та шляхом множення його на тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1-14 до постанови КМУ №704 за період з 15.06.2023 року по 29.06.2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Також скаржник зазначає, що у рішенні суд не зазначив чи виплачувалася позивачу винагорода, передбачена Постановою КМУ № 168, а також не визначив її розмір і періодичність та не з`ясував, чи входить вона до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якої обчислювався розмір компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки. При цьому суд першої інстанції не досліджував ані наказу військової частини НОМЕР_1 про вихідні виплати та компенсації позивачу, ані довідки щодо фактичної виплати при звільненні, зокрема сум допомоги та складових цих виплат. 
Крім того, відповідач наполягає, що позивач пропустив строки звернення до суду з даним позовом.
Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві стверджує, що погоджується з висновками суду першої інстанції в оскарженій відповідачем частині, вважає, що суд повно встановив обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального права. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. 
Звертає увагу, що суд поновив йому строки звернення до суду з даним позовом. Вважає, що бездіяльність відповідача щодо не включення додаткової винагороди за Постановою КМУ №168 до розрахунку компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, як учасника бойових дій за 2022-2024 роки, яка передбачена п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2022, 2024 роки, яка передбачена абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII є протиправною.
Відповідачем, всупереч вимог КАС України, не доведено правомірності своїх дій, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Відповідачем було заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи постанови Верховного Суду від 20.10.2025 року у справі № 600/3516/24-а, висновки якого мають бути враховані при вирішенні даного спору.
Колегія суддів ухвалила, клопотання задовольнити, долучити до матеріалів справи копію постанови Верховного Суду від 20.10.2025 року у справі № 600/3516/24-а. 
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву, письмових пояснень сторін, матеріали справи, приходить до висновку, що скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 15.06.2023 року прибув до Військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження служби, що підтверджується копією наказу від 15.06.2023 року № 146.
29.06.2024 року на підставі Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №181 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у відставку за досягнення граничного віку, на підставі підпункту “а” пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ “Про військовий обов`язок та військову службу”.
Грошове забезпечення позивача за період з 15.06.2023 року по 29.06.2024 року розраховано на підставі показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, а не на 01 січня кожного нового поточного календарного року.
Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.06.2024 року №181 позивача з 29 червня 2024 року виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення; виплачена за період з 01 червня 2024 року по 29 червня 2024 року надбавка за особливості проходження служби, щомісячна премія за особистий внесок у загальні результати з врахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, виплачена одноразова грошова допомога у разі звільнення у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року №460, відповідно до пункту 3 розділу ХХХІ до наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 виплачена грошова компенсація за 15 діб щорічної основної відпустки за 2022 рік та грошову компенсацію за 20 діб невикористаної основної відпустки за 2024 рік, відповідно до статті 16-2 Закону України “Про відпустки” та закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” виплачена грошова компенсація за 42 доби невикористаної додаткової відпустки учасникам бойових дій за 2022-2024 роки.
Остаточний розрахунок із позивачем виплат грошового забезпечення згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.06.2024 року №181 було здійснено у день виключення зі списку особового складу частини.
Вважаючи бездіяльність відповідача що не проведення належного розрахунку протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, яким частково задоволено позовні вимоги, та вважає за необхідне зазначити наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначені та врегульовані Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до частини другої - третьої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
З 01.01.2008 розміри грошового забезпечення військовослужбовців були встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”.
30.08.2017 з питання визначення розмірів грошового забезпечення військовослужбовців Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі - Постанова №704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років.
Згідно з пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України №704 (у первинній редакції від 30.08.2017), ця постанова набирає чинності 01 січня 2018 року
Пунктом 4 Постанови №704 було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21.02.2018 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” (далі - Постанова № 103), яка набрала чинності 24.02.2018.
Пунктом 6 Постанови №103 були внесені зміни до ряду постанов Кабінету Міністрів України, в тому числі до Постанови №704 були внесені чергові зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту було перенесено на 01.03.2018.
Крім цього, пунктом 6 Постанови №103 внесено зміни до пункту 4 Постанови №704, який викладено в наступній редакції: “Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14”.
Отже, згідно із пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції Постанови №103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, був розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 року.
Водночас, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб”, яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” були внесені зміни.
Відповідно до частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, зміни до пункту 4 Постанови №704, внесені пунктом 6 Постанови №103, з 29.01.2020 не підлягали застосуванню.
З 29.01.2020 відновлена юридична дія пункту 4 постанови КМУ 704 у первісній редакції, що передбачає визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 внесено зміни до пункту 4 Постанови №704 та викладено абзац перший в такій редакції: “Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.”.
Позивачем заявлено позовні вимоги щодо не врахування при обчисленні грошового забезпечення за період з 15.06.2023 по 29.06.2024 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Проте, з 20.05.2023 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб не залежать від прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, обрахунок грошового забезпечення здійснюється з розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, розрахованих виходячи з фіксованої величини - 1762,00грн.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 року у справі № 320/29450/24 залишено без змін рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №320/29450/24, яким у свою чергу визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”.
Згідно вимог ч.2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Тобто, пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” втратив чинність лише 18.06.2025 року.
Колегія суддів погоджується з висновками суду, що порушень з боку відповідача при обрахунку грошового забезпечення позивача за період служби 15.06.2023 по 29.06.2024 не допущено, оскільки з 20.05.2023 грошове забезпечення військовослужбовцям розраховувалося з розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями, виходячи з розміру 1762 гривні, а не станом на 01 січня відповідного календарного року, як вказував позивач.
Стосовно посилань скаржника на постанову Верховного Суду від 20.10.2025 у справі № 600/3516/24-а, колегія суддів звертає увагу, що висновки суду першої інстанції у даній справі відповідають тій позиції, що висловлена Верховним Судом, та судом правильно застосовано у спірній ситуації норми матеріального права при частковому задоволенні позовних вимог. 
Щодо нарахування та виплатити грошової компенсації за 20 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2024 роки, грошову компенсацію за 42 діб невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2022, 2023 та 2024 роки, надбавку за проходження військової служби), із використання показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022р., 01.01.2023р., 01.01.2024р. та шляхом множення його на тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1-14 до постанови КМУ №704 за період з 15.06.2023 року по 29.06.2024 року.
Суд встановив, що згідно наказу відповідача від 29.06.2024 року № 181 позивачу виплачено грошову компенсацію (коефіціент 2,5) за 15 днів невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік та грошову компенсацію за 20 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік; а також грошову компенсацію за 42 дні невикористаної додаткової відпустки учасникам бойових дій за 2022, 2023 та 2024 роки.
При цьому, грошове забезпечення військовослужбовців з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року мало розраховуватись шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а з 20.05.2023 року по 18.06.2025 року - виходячи з розміру 1762 гривні.
В спірному випадку відповідач повинен виплатити грошову компенсацію позивачу лише за 15 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, із використання показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022р. та шляхом множення його на тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1-14 до постанови КМУ №704.
За 2024 відповідач вірно розрахував позивачу компенсацію за дні невикористаної щорічної основної відпустки.
Аналогічно відповідач повинен виплатити грошову компенсацію позивачу за невикористану додаткову відпустку як учасника бойових дій за 2022, 2023 роки із використання показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022р., та станом на 01.01.2023р. та шляхом множення його на тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1-14 до постанови КМУ №704, за період з 15.01.2023 по 19.05.2023.
Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яким затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, не передбачено такої виплати військовослужбоцям як надбавка за проходження військової служби, а передбачена виплата, зокрема, надбавки за особливості проходження служби.
Згідно наказу відповідача від 15.06.2023 року №146 позивачу встановлено виплату надбавки за особливості проходження служби.
Оскільки надбавка за особливості проходження служби призначена позивачу відповідачем з 15.06.2023 року, то останній вірно її обрахував, виходячи з розміру 1762 гривні.
Суд обгрунтовано зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 15 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, грошову компенсацію невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2022, 2023 роки із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022р., 01.01.2023р. та шляхом множення його на тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1-14 до постанови КМУ №704, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо вимоги позивача зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату компенсації за невикористані відпустки, з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”.
Відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону № “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України “Про відпустки”.
Відповідно до пунктів 5, 6 Розділу ХХХІ Порядку №260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення. Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19) (провадження №11-550заі19) дійшла висновку, що у випадку звільнення військовослужбовця йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні щорічної, а також додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону України “Про відпустки” та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. При цьому, право на отримання таких виплат не обмежується будь-яким строком.
Питання щодо правової природи додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, та її включення до складу грошового забезпечення для розрахунку компенсації за невикористану відпустку було предметом розгляду Верховного Суду.
У постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23 Верховний Суд дійшов висновку, що на відміну від правил обчислення розміру допомоги на оздоровлення, підпункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації. Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому, при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням. Верховний Суд дійшов висновку, що указана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки.
Отже, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, суд першої інстанції обгрунтовано визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення додаткової винагороди за Постановою №168 до розрахунку компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, як учасника бойових дій за 2022-2024 роки, яка передбачена п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022, 2024 роки, яка передбачена абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, правильних висновків суду в оскарженій частині не спростовують. Так, за позицією скаржника у рішенні суд не зазначив чи виплачувалася позивачу винагорода, передбачена Постановою КМУ № 168, а також не визначив її розмір і періодичність та не з`ясував, чи входить вона до складу грошового забезпечення позивача. Колегія суддів звертає увагу відповідача, що саме він як суб`єкт владних повноважень, мав би надавати суду докази, якщо вважав, що підстави для задоволення цієї частини позовних вимог відсутні, а не перекладати обов`язок збирання таких доказів на суд. Суду не було надано належних доказів, що позивач у спірних періодах не отримував винагороду, що передбачена Постановою КМУ № 168, а якщо отримував, то суд обгрунтовано зобов`язав відповідача врахувати її розмір при розрахунку компенсації за невикористані відпустки. 
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду з даним позовом. В матеріалах справи наявна ухвала суду першої інстанції від 04.09.2025 року, якою позивачу було поновлено пропущений ним строк на звернення до суду з даними позовними вимогами. Суд навів обгрунтування, за яких дійшов висновку, що причини, за яких такий строк пропущено позивачем, є поважними. При цьому, відповідач не надав суду апеляційної інстанції доказів, які б такі доводи суду та його висновки в цій частині спростовували. 
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення в оскарженій відповідачем частині ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильних висновків суду. Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у справі № 160/18538/25 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак