ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1695/26 Справа № 203/1509/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Качаленко Г.В. Суддя у 2-й інстанції - Джерелейко О. Є.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Котовича М.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1 на постанову Центрального районного суду міста Дніпра від 05 травня 2026 року щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрито провадження у справі за ч. 5 ст. 126 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до встановлених обставин у постанові суду, 21.01.2026 року о 22:35 годині в м. Дніпро по вул. Незалежності,2 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «BMW X-5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, не маючи на це права керування транспортним засобом відповідної категорії. Огляд за згодою водія проводився у встановленому законом порядку на місці із застосуванням спеціального технічного приладу Alkotest Drager 7510 (0290), результат: 1,75 проміле, чим порушив п.п. 2.1«а», 2.9.а Правил дорожнього руху України. 
Постановою Центрального районного суду міста Дніпра від 05 травня 2026 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, та стягнуто на користь держави судовий збір, та закрито провадження у справі за ч. 5 ст. 126 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, захисник Котович М.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити в цій частині провадження по справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування посилається на такі обставини:
- в протоколі вказано ч. 3 ст. 130 КУпАП та безпідставно вказано на повторність правопорушення;
- неконкретність формулювання суті адміністративного правопорушення позбавляє особу, щодо якої складено протокол, права здійснювати предметний захист та порушує її процесуальні права;
- подальше складання рапорту про виправлення кваліфікації не усуває порушень, допущених під час складання протоколу, а тому рапорт не може замінювати чи виправляти його зміст;
- долучений до матеріалів справи диск з відеозаписом події, не містить відео фіксації руху та подальшої зупинки транспортного засобу;
- безпідставна зупинка транспортного засобу;
- ОСОБА_2 не роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, не надано можливість надати пояснення та зауваження щодо змісту протоколу;
- суди не вправі застосовувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами до особи, яка вже позбавлена такого права або його не мала.
Будучи увідомленим про місце та час розгляду справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1 та захисник Котович М.О. до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про причини неявки суд не увідомили, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Як встановлено апеляційним переглядом, вказані вимоги закону при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення були дотримані та виконані в повному обсязі. 
Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності, зокрема: протоколом серії ЕПР1 №572282 від 21.01.2026 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результатами спеціального технічного засобу Драгер 7510, результат якого встановлено – 1,75 ‰, відеозаписом.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Зазначені вище докази є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.
Доводи щодо нероз`яснення прав ОСОБА_1 прав, передбачених ст. 268 КУпАП, є необгрунтованими, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення міститься підпис особи про роз`яснення їй прав та обов`язків. Крім того, відсутність роз`яснення прав не є підставою для скасування постанови. ОСОБА_1 мав можливість реалізувати свої права під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного оскарження.
Посилання на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення помилково зазначено ч. 3 ст. 130 КУпАП та вказано на повторність правопорушення протягом року, не свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Як убачається з матеріалів справи, 21.01.2026 року уповноваженим працівником поліції було складено рапорт, відповідно до якого під час оформлення протоколу допущено технічну помилку в графі щодо частини статті та помилково зазначено про повторність правопорушення. У рапорті зазначено, що правильною кваліфікацією дій особи є ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказаний рапорт долучено до матеріалів справи та досліджено судом першої інстанції.
При цьому зміст протоколу, фактичні обставини події, викладені в ньому, а також інші докази у справі однозначно свідчать про те, що ОСОБА_1 притягувався до відповідальності саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а не за повторне протягом року вчинення такого правопорушення. Отже, допущена технічна помилка не вплинула на правильність встановлення фактичних обставин справи та не призвела до порушення права особи на захист.
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про неконкретність формулювання суті адміністративного правопорушення. Із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що в ньому зазначено час, місце, транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , факт перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду на стан сп`яніння – 1,75 проміле, а також пункт 2.9 Правил дорожнього руху України, який було порушено. Такі відомості є достатніми для розуміння особою суті правопорушення та реалізації права на захист.
Доводи про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не містить моменту руху та зупинки транспортного засобу, також не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки з дослідженого відеозапису вбачається, що о 22 год. 31 хв. під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 повідомив, що у транспортному засобі, яким він користувався, ймовірно пошкоджене колесо та зазначив, що йому лишилось проїхати 2 км. Вказана фраза свідчить про його обізнаність щодо процесу керування автомобілем та підтверджує факт використання ним транспортного засобу безпосередньо перед спілкуванням із поліцейськими.
Крім того, о 22 год. 35 хв. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він добровільно погодився, повідомивши працівникам поліції про вживання пива. О 22 год. 41 хв. огляд проведено із застосуванням спеціального технічного засобу Alkotest Drager 7510, результат якого становив 1,75 проміле. Із відеозапису також убачається, що результат огляду ОСОБА_1 не заперечував та будь-яких зауважень щодо процедури його проведення не висловлював.
Отже, відсутність на відеозаписі безпосереднього моменту руху транспортного засобу сама по собі не свідчить про недоведеність вини особи, оскільки факт керування підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.
Не заслуговують на увагу й доводи щодо безпідставної зупинки транспортного засобу, оскільки законність підстав зупинки транспортного засобу не спростовує факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідальність за цією нормою настає за керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмову від проходження огляду, а не за правомірність чи неправомірність первинної зупинки. Підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами з посиланням на постанову Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року є безпідставними.
Зазначені роз`яснення надавалися з урахуванням редакції ст. 130 КУпАП, чинної на час прийняття вказаної постанови, яка передбачала альтернативні види адміністративного стягнення. Натомість на момент вчинення правопорушення санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачала накладення штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Отже, суд першої інстанції правомірно застосував до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення.
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП у редакції, чинній на момент вчинення правопорушення, передбачає накладення штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на визначений законом строк. Суд першої інстанції застосував адміністративне стягнення відповідно до вимог закону та в межах санкції статті.
Водночас згідно з правовим висновком об?єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 Кримінального кодексу України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними
засобами.
Насамперед треба зазначити, що постанови Пленуму Верховного Суду
України мають рекомендаційний характер тоді, як висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, є обов?язковими для всіх суб?єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та враховуються іншими судами під час застосування таких норм права.
Крім того, відеозапис події підтверджує наявність у ОСОБА_1 характерних ознак алкогольного сп`яніння, а результати огляду за допомогою спеціального технічного засобу зафіксували значний рівень алкоголю в організмі — 1,75 проміле. Сукупність досліджених доказів є належною, допустимою та достатньою для висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Судом обґрунтовано накладено стягнення на загальних підставах за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається. 
Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки не виникає сумніву щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як правопорушення повністю знайшло своє підтвердження наявними в матеріалах справи доказами.
При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст.ст.279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
Таким чином, вважаю за доцільне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції – без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника Котовича М.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, -  ОСОБА_1 на постанову Центрального районного суду міста Дніпра від 05 травня 2026 року – залишити без задоволення.
Постанову Центрального районного суду міста Дніпра від 05 травня 2026 року щодо  ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП — залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду О.Є. Джерелейко