Справа № 420/6321/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Пекного А.С., 
секретаря Павлишина І.М.,

за участю представників:
позивача – Білокура В.В.,
відповідача - Головінського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

встановив:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі – відповідач, ГУ ДПС в Одеській області, Головне управління), в якому просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 18.08.2025 № 45084/15-32/24/05-20 про застосування відносно ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 679981,00 грн та 169995,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що у період з 12.02.2024 до 25.02.2025 здійснював господарську діяльність як фізична особа-підприємець, перебуваючи з 01.03.2024 по 25.02.2025 на спрощеній системі оподаткування (2 група, ставка єдиного податку 20%). При поданні річної податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи – підприємця за 2024 рік позивачем було допущено помилку та вказано дохід в розмірі 4 533 205,00 грн за 2024 рік, у той час як такий дохід становив 33 205,00 грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками. У зв`язку з виявленням помилки позивач 13.01.2026 подав уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2024 рік, де в рядках 03, 08 розділу ІІІ «Показники господарської діяльності для платників єдиного податку другої групи» обсяг доходу у позивача був відсутній, а фактична сума надходжень грошових коштів на рахунок ФОП здійснення підприємницької діяльності за 2024 рік становить 33 205,00 грн.
Водночас ГУ ДПС в Одеській області з 27.06.2025 по 03.07.2025 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 10.02.2024 по 25.02.2025, за наслідками якої складено Акт від 10.07.2025 року № 37079/15-32-24-05-15/ НОМЕР_1 . В Акті зазначено про ненадання позивачем документів на запити контролюючого органу та викладені висновки про порушення позивачем норм чинного законодавства в частині здійснення господарської діяльності, тобто отримання доходу при застосуванні іншого способу розрахунків, який оподатковується за ставкою 15%, а також позивач не перейшов на сплату інших податків і зборів та не відмовився від застосування спрощеної системи оподаткування у строки, визначені діючим законодавством.
На підставі Акту контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.08.2025 № 45084/15-32/24/05-20 про застосування відносно платника грошових зобов`язань: за податковими та/або іншими зобов`язаннями в розмірі 679 981,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 169 995,00 грн.
Податкове повідомлення-рішення позивач уважає протиправним, оскільки контролюючий орган під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення виходив із показників первинної податкової декларації, які були помилковими та самостійно виправленими платником податків у встановленому законом порядку.
Визначення контролюючим органом податкового зобов`язання шляхом застосування ставки 15 % до суми доходу 4 533 205,00 грн як такого, що отриманий із застосуванням іншого способу розрахунків, ніж передбачений главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України, ґрунтується виключно на помилково відображеному показнику у податковій декларації, який не відповідає фактичному обсягу отриманого доходу позивача. Разом з тим, фактичний дохід (прибуток), отриманий позивачем у 2024 році, становив 33 205 грн, і він був отриманий у безготівковій формі, тобто із застосуванням способу розрахунків, який відповідає вимогам законодавства для платників єдиного податку.
При цьому позивач не отримував ані копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, ані письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, ані запитів контролюючого органу щодо надання документів та пояснень, а також не отримував податкового повідомлення-рішення, прийнятого за наслідками зазначеної перевірки. Про факт проведення перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення позивач дізнався лише після отримання повідомлення про наявність податкового боргу.
З цього позивач висновує, що контролюючим органом було порушено передбачені Податковим кодексом України вимоги щодо вручення платнику податків процесуальних документів та забезпечення реалізації його прав, зокрема права на подання заперечень до акта перевірки, права на надання пояснень і документів, а також права на своєчасне адміністративне оскарження податкового повідомлення-рішення, що є самостійною підставою для визнання оскаржуваного податкового повідомлення-рішення протиправним та його скасування.
Також відповідач у відповідь на заяву позивача від 03.02.2026 відмовився відкликати податкове повідомлення-рішення від 18.08.2025 № 45084/15-32/24/05-20 та провести повторну документальну позапланову невиїзну перевірку на підставі підпункту 78.1.3 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України у зв`язку з поданням уточнюючої податкової декларації за 2024 рік та врахувати показники уточнюючої податкової декларації платника єдиного податку за 2024 рік від 13.01.2026 та первинні документи, що підтверджують фактично отриманий дохід. Відмова контролюючого органу у вчиненні зазначених дій фактично позбавляє позивача можливості реалізувати право на виправлення податкової звітності та на врахування уточнених показників під час визначення податкових зобов`язань.
У підсумку просить позов задовольнити.
Провадження у справі відкрито ухвалою від 17.03.2026 та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження.
30.03.2026 відповідач подав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову.
З посиланням на приписи пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України та факт повернення наказу і повідомлення про проведення перевірки, запитів про надання документів та акту перевірки з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» стверджує, що ці документи вважаються належним чином врученими, а факт неотримання поштового відправлення є ризиком платника, проте не підставою для визнання документів такими, що не були вручені і не тягне за собою незаконності самої перевірки.
Оскільки ФОП ОСОБА_1 не надав до перевірки жодних первинних документів (книги обліку доходів, накладних, рахунків-фактур, товарних чеків, актів купівлі-продажу тощо), контролюючий орган правомірно визначив суму грошових зобов`язань на підставі наявних у нього даних, зокрема податкової декларації, поданої самим платником. Банківська виписка не є вичерпним первинним документом, який підтверджує весь обсяг господарської діяльності, оскільки готівкові розрахунки, розрахунки через третіх осіб або інші способи отримання доходу не відображаються у банківській виписці. Відсутність первинних документів не дозволяє ані підтвердити, ані спростувати реальний обсяг отриманих доходів.
Перевіркою на підставі наявних даних, у тому числі первинної податкової декларації, поданої самим ФОП ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_2 від 04.02.2025), де в рядку 03 та рядку 08 задекларований дохід у розмірі 4 533 205,00 грн, а також у зв`язку з ненаданням до перевірки первинних документів, – встановлено факт отримання доходу із застосуванням іншого способу розрахунків. Отже, донарахування єдиного податку у розмірі 679 981,00 грн та застосування штрафних санкцій у розмірі 169 995,00 грн (25% від суми донарахованого податку відповідно до п. 123.2 ст. 123 Податкового кодексу України) є правомірним та обґрунтованим.
Посилання позивача на подання уточнюючої декларації відповідач уважає помилковими, так як оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта перевірки від 10.07.2025 і уточнююча декларація на той час не існувала і не була ще подана. Контролюючий орган не може бути зобов`язаний враховувати документи, що були подані більш ніж через 5 місяців після прийняття рішення. Подання уточнюючої декларації після проведення перевірки не скасовує та не нівелює її результати автоматично, а є лише підставою для проведення нової (повторної) перевірки, що однак не є обов`язком контролюючого органу. Сама по собі уточнююча декларація без підтверджуючих первинних документів не може слугувати достатнім доказом реального розміру доходів, водночас позивач не надав ані контролюючому органу, ані суду первинних документів, що підтверджують задекларований у уточненні обсяг доходу в 33 205,00 грн.
10.04.2026 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій стверджується, що довід відповідача стосовно того, що факт неотримання поштового відправлення є ризиком платника, а не підставою для визнання документів такими, що не були вручені, - суперечить принципу належного урядування. Неотримання запитів позивачем призвело до неможливості надання пояснень на стадії перевірки, а відповідач, будучи обізнаним про очевидну розбіжність між фактичними даними банківських виписок та технічною помилкою у декларації на 4,5 млн грн, не вжив заходів для з`ясування реальних обставин.
Також вказує, що банківська виписка є належним первинним документом, що підтверджує обґрунтованість вимог позивача. Допущена при поданні первинної податкової декларації технічна помилка щодо розміру доходу була виявлена позивачем після з`ясування факту наявності податкового боргу, після чого він скористався своїм законним правом на виправлення показників та подав уточнюючу податкову декларацію у межах строків, визначених статтями 50 та 102 Податкового кодексу України, що виключає можливість притягнення до відповідальності на підставі помилкових даних. Крім цього, в Акті перевірки відповідач указав на ненадання виписки щодо руху коштів по розрахунковим рахункам платника, а тому контролюючий орган дійшов висновку про те, що відповідні розрахунки не підтверджені, а (помилково) вказаний дохід є доходом, отриманим із застосуванням іншого способу розрахунків, ніж передбачений главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України. Однак у відзиві вказує, що наданої виписки недостатньо і потрібні ще інші документи, що свідчить про суперечність позиції податкового органу.
На переконання позивача, податкове зобов`язання має виникати з реальних результатів господарської діяльності, а не з механічних або технічних помилок, допущених при заповненні звітності, тому відповідач безпідставно ігнорує уточнюючу декларацію від 13.01.2026, стверджуючи, що уточнююча декларація не може бути врахована, оскільки вона подана після проведення перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення.
Крім того, суми грошових зобов`язань, що визначені у податковому повідомленні-рішенні, не узгоджуються із розрахунком, що є його невід`ємною частиною. Так, відповідно до податкового повідомлення-рішення визначено основне зобов`язання у розмірі 679 981 грн та штрафні санкції у розмірі 169 995 грн (загальна сума - 849 976 грн 00 коп), тоді як із розрахунку до податкового повідомлення-рішення вбачаються інші суми - загально 856 725 грн 00 коп.
13.04.2026 відповідач подав заперечення на відповідь, у якій вказує на помилковість аргументів позивача щодо неналежного повідомлення про проведення перевірки та порушення принципу належного урядування, оскільки помилку було допущено саме позивачем у податковій звітності, а не відповідачем як державним органом. Контролюючий орган лише виконав свій законний обов`язок – провів перевірку та нарахував зобов`язання на підставі поданої позивачем декларації. При цьому позивач посилався на нерелевантну практику Верховного Суду щодо порядку повідомлення сторін у судовому процесі, у той час як вручення документів платникам податків контролюючим органом врегульовано виключно Податковим кодексом України.
Щодо доказової сили банківської виписки відповідач вказує, що така дійсно є первинним документом, який підтверджує факт надходження коштів на конкретний банківський рахунок, проте вона підтверджує лише одну складову доходів – безготівкові надходження на рахунок.
Стосовно наданих позивачем документів, таких як банківська виписка, видаткові накладні – відповідач зауважує, що такі до перевірки надані не були.
04.05.2026 представником позивача подані додаткові пояснення, за змістом яких наполягає, що ОСОБА_1 не отримував жодних надходжень в готівковій чи іншій формі, окрім тих, які відображені в наданій банківській виписці, при тому що доказів відповідних надходжень (доходу) не надано і контролюючим органом, а єдиним аргументом ДПС залишається лише твердження про зазначення відповідної суми в першій декларації платника. Наявність будь-яких інших доходів, у тому числі у готівковій чи іншій формі, матеріалами справи не підтверджені, а контролюючим органом не надано жодного належного та допустимого доказу їх існування. Більше того, контролюючий орган не лише не довів наявність таких доходів, але й не зазначив, які саме докази могли б підтвердити або спростувати факт їх отримання позивачем.
14.05.2026 відповідачем також подані додаткові пояснення, відповідно до яких вказує, що ФОП ОСОБА_1 не надав жодного документа, який би підтвердив, що розрахунки здійснювалися саме у спосіб, передбачений пунктом 291.6 ст. 291 Податкового кодексу України, зокрема, книг обліку доходів; актів виконаних робіт чи надання послуг; накладних на відпуск товарів; договорів з покупцями; касових чеків; будь-яких інших документів про операції на суму 4 533 205 грн. Відсутність реєстраторів розрахункових операцій та торгових місць унеможливлює будь-яке підтвердження розрахунків у встановленому порядку.
Щодо уточнюючої декларації відповідач пояснює, що вона є технічно зареєстрованим документом, однак її подання не тягне за собою автоматичного скасування податкового повідомлення-рішення від 18.08.2025. Правовий механізм реагування на уточнення передбачений підпунктом 78.1.3 ст. 78 Податкового кодексу України – це нова перевірка, а не відкликання податкового повідомлення-рішення. Уточнення ж без первинних документів не спростовує висновків акту перевірки.
19.05.2025 відповідач подав пояснення щодо документів, які позивач повинен був надати до перевірки, та вказав, що відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України документи юридично вважаються такими, що були відсутні у платника на час складання звітності, що є самостійною правовою підставою для висновків, відображених в акті перевірки від 10.07.2025 № 37079/15-32-24-05-15/ НОМЕР_1 .
21.05.2026 представник позивача подав додаткові докази та вказав, що наказом Міністерства фінансів України від 26.11.2020 №728 скасовані Порядок ведення книги обліку доходів та форму книги обліку доходів для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість, а тому позивач вів у 2024-2025 р.р. облік доходів в розрахунках, викладених в довільній формі. Крім того, позивач як власник квартири фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , тому не міг отримувати кореспонденцію, яка надсилалась відповідачем за адресою: АДРЕСА_2 .
25.05.2026 представник позивача подав додаткові пояснення та докази щодо походження товарних запасів та їх реалізації і отримання доходу. Щодо не застосування реєстратора розрахункових операцій вказав, що вони не застосовуються: при виконанні банківських операцій, у свою чергу, кошти за поставлені товари кошти надійшли на банківський рахунок ФОП ОСОБА_1 безготівково з банківських рахунків фізичних-осіб підприємців з призначенням «оплата за товару». Стосовно надсилання контролюючим органом документів зазначає, що відмітка Укрпошти про повернення листа за закінченням терміну зберігання, жодним чином не підтверджує, обставини відсутності за місцем проживанням адресата, відмову адресата прийняти документ, відтак, документи (податкові листи, акти, запити тощо) вважається не врученими платнику. Оскільки надіслані відповідачем документи не були вручені позивачу з причин «за закінченням терміну зберігання», а також фактичного проживання позивача за іншою адресою починаючи ще 2022 року (набуттям права власності на квартиру), то поштова кореспонденція вважається такою, що не вручена платнику, і не може породжувати для позивача жодних правових наслідків.
Ухвалою від 15.05.2026 строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів.
Ухвалою від 26.05.2026 у справі закінчено підготовче провадження та призначено її до судового розгляду на 10 червня 2026 року о 14 год 00 хв.
В судовому засіданні 10.06.2026 представники сторін надали усні пояснення, доводи та аргументи яких аналогічні викладеним у письмових заявах по суті справи.
В засіданні 10.06.2026 відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 10:00 год 19.06.2026.
Розглянувши надані сторонами документи та заслухавши представників сторін, третіх осіб, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 20.03.2024 зареєстрований як фізична особа-підприємець з основним видом діяльності за КВЕД: 47.19. «Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах». До зареєстрованих видів економічної діяльності також належать: 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткованням, деталями до нього 47.41 Роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткованням у спеціалізованих магазинах 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах 95.11 Ремонт комп`ютерів і периферійного устатковання 95.12 Ремонт обладнання зв`язку 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Місцезнаходженням фізичної особи – підприємця зазначено: АДРЕСА_3 .
З 10.02.2024 по 29.02.2024 позивач перебував на загальній системі оподаткування, а з 01.03.2024 – на спрощеній системі оподаткування.
Як видно з Витягу з реєстру платників єдиного податку № 35365 від 29.03.2024, позивач був платником єдиного податку другої групи за ставкою податку 20% розміру мінімальної заробітної плати. 
Позивачем 04.02.2025 було подано річну Податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи–підприємця за 2024 рік, в якій у рядку 03 (Обсяг доходу за звітний (податковий) період відповідно до статті 292 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України (згідно з підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України)) та у рядку 08 (Загальна сума доходу за звітний (податковий) період) зазначено дохід в розмірі 4 533 205,00 грн за 2024 рік.
25.02.2025 ФОП ОСОБА_1 прийняв рішення припинити статус суб`єкта підприємницької діяльності, у зв`язку із чим до Єдиного Державного реєстру юридичних, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань було внесено відомості про державну реєстрацію припинення його підприємницької діяльності. 
13.01.2026 позивач подав уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2024 рік, де в рядках 03, 08 розділу ІІІ «Показники господарської діяльності для платників єдиного податку другої групи» зазначив дохід 33205,00 грн.
Уточнюючу декларацію прийнято контролюючим органом, що підтверджується квитанціями №1 та №2 від 13.01.2026.
Водночас, Головним управлінням було надіслано позивачу запит №3479/КПР/15-32-24-05-06 від 05.03.2025, в якому з посиланням на підпункт 20.1.2 пункту 20.1 статті 20, пункт 73.3 статті 73, підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та на можливе порушенням платником податків валютного, податкового та іншого законодавства, просило надати письмове пояснення з обов`язковим наданням завірених належних чином копій первинних документів за період з 10.02.2024 по 31.12.2024, а саме: 
- інформацію стосовно ведення господарської діяльності з реалізації товарів/послуг; 
- інформацію стосовно наявних рахунків в банківській установі, які використовується для здійснення фінансово-господарської діяльності, у тому числі відкритих як на громадянина та які використовується у господарській діяльності; 
- довідки банків про рух коштів по рахунках (або дату закриття р/р); 
- перелік суб`єктів господарювання постачальників та покупців (код ЄДРПОУ або реєстраційний номер облікової картки платника податків,); 
-договорів з постачальниками товарів та договорів щодо надання товарів/послуг (робіт), актів виконаних робіт/послуг із суб`єктами господарювання замовниками/постачальниками товарів/послуг; 
- форму розрахунків (готівковий/безготівковий), наявності заборгованості із суб`єктами господарювання замовниками/постачальниками послуг; 
- інформацію про наявні взаємовідносини з контрагентами; 
- документально підтверджену інформацію щодо орендованих (суборендованих) приміщень (нерухомості) в яких провадиться фінансово-господарська діяльність та інформація про укладені договори суборенди (відповідно до яких право користування приміщеннями передається третім особам); 
- інформацію стосовно використання праці найманих робітників (у разі наявності), табелі обліку робочого часу, відомості нарахування з/п, інше; 
- іншу інформацію стосовно ведення господарської діяльності.
Запит відправлений 06.03.2025 рекомендованим листом з повідомленням про вручення №0601120261030 та повернутий відправнику з відміткою від 21.03.2025 про причину невручення – «за закінченням терміну зберігання».
У зв`язку з надходженням від Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 від 25.02.2025 № 2010350060002499975 та на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, статті 13 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято наказ від 22.05.2025 № 5533-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 ».
Наказом передбачено провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), податкова адреса: АДРЕСА_3 , з 27 червня 2025 року тривалістю 5 робочих днів. Також визначено період, за який проводиться перевірка – з 10.02.2024 по 25.02.2025та предмет перевірки – з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
23.05.2025 контролюючим органом сформовано повідомлення № 818/15-32-24-05-14 про проведення з 27 червня 2025 року позапланової невиїзної документальної перевірки, в якому зазначено про необхідність забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувалися в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
За твердженням відповідача, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки та повідомлення Головного управління ДПС в Одеській області про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу позивача - АДРЕСА_3 , листом з повідомленням про вручення №0601150747019 від 26.05.2025.
Це поштове відправлення повернуто відповідачу з відміткою поштового відділення від 09.06.2025 про причину невручення - «за закінченням терміну зберігання».
Також відповідачем 26.05.2025 листом з повідомленням про вручення №0601150931960 направлено позивачу запит № 7282/КПР 15-32-24-05-06 від 22.05.2025 щодо надання первинних документів.
Цей запит повернуто відповідачу 12.06.2025 з відміткою поштового відділення про причину невручення - «за закінченням терміну зберігання». 
02.07.2025 складено акт №5567/15-32-24-05-16 про ненадання ФОПП ОСОБА_1 документів до перевірки на запити №3479/КПР/15-32-24-05-06 від 05.03.2025 та № 7282/КПР 15-32-24-05-06 від 22.05.2025.
Надалі з 27.06.2025 по 03.07.2025 (з перервою на вихідні дні 28, 29 червня 2025 року) відповідач провів позапланову невиїзну перевірку фізичної особи платника податків ОСОБА_1 у приміщенні Доброславської ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області, каб. №5 за адресою: 67500, Одеська область, Одеський район, смт. Доброслав, проспект Свободи 7.
За результатами перевірки складено акт №37079/15-32-24-05-15/3539009338 від 10.07.2025, в якому викладено висновки про порушення позивачем:
- пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пункту 85.2 статті 85 Податкового Кодексу України, пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за №168/704, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, не надання до перевірки первинних документів;
- абз.2 пункту 291.4 статті 291, абз.3 пункту 293.4 статті 293, абз.4 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового Кодексу України та донараховано єдиного податку в сумі 679981 грн., в т.ч. за 2024 рік - 679981 грн;
- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, не надання до органу ДПС декларації про майновий стан і доходи за 2025 рік;
- пунктів 177.2, 177.1 статті 177, пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, занижено податок на доходи фізичних осіб, який сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за перевіряємий період у загальній сумі 1564 грн. в т.ч. 2025-1564 грн;
- підпунктів 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ, пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.2.2 пункту 164.2 статті 164, статті 176, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України донараховано військового збору на загальну суму 435 грн, у т. ч. за 2025-435 грн;
- підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 181.1 статті 181, пунктів 183.1, 183.4 статті 183, підпункту «б» пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 202.1 статті 202, пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України, донараховано податок на додану вартість в сумі 1768 грн., в т.ч. лютий 2025-1768 грн;
- підпункту 16.1.7 пункту 16.1 статті 16, абз.4 пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, не надано Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП до органу ДПС.
Вказані вище висновки перевірки ґрунтуються на ненаданні платником податків первинних документів, які підтверджують показники податкової звітності та здійснення діяльності у межах заявлених видів діяльності, обраної ставки єдиного податку, а також здійснення розрахунків за відвантажені товари у грошовій формі (готівковій та/або безготівковій).
Тому відповідач уважав, що в ході проведення перевірки встановлено порушення абз.2 пункту 291.4 статті 291, абз.3 пункту 293.4 статті 293, абз.4 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, яке полягало у тому, що позивач порушив норми чинного законодавства в частині здійснення господарської діяльності, тобто отримання доходу при застосуванні іншого способу розрахунків, який оподатковується за ставкою 15%, а також не перейшов на сплату інших податків і зборів та не відмовився від застосування спрощеної системи оподаткування у строки, визначені діючим законодавством та донараховано єдиного податку в сумі 679981,00 грн.
Сума донарахованого єдиного податку визначена відповідачем як 15% від суми доходу в розмірі 4 533 205,00 грн за 2024 рік, яка була зазначена в Податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи–підприємця за 2024 рік, поданій 04.02.2025.
Відповідач також виснував, що позивач діяв умисно, оскільки міг дотриматися правил і норм визначених Податковим кодексом України, однак вказаного не здійснив та не виконав свого податкового обов`язку.
При перевірці використані виключно відомості, що містяться в інформаційних базах даних «КС Податковий блок», «Архів електронної звітності», АІС ЦБД ДРФО, тощо.
За твердженням відповідача, 10.07.2025 акт перевірки надіслано засобами поштового зв`язку за податковою адресою позивача листом з повідомленням про вручення №0601168840482.
Поштове відправлення повернуто відповідачу 25.07.2025 з відміткою поштового відділення про причину невручення - «за закінченням терміну зберігання».
На підставі акту перевірки та з посиланням на ненадання заперечень на акт перевірки, Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №45084/15-32/24/05-20 від 18.08.2025, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «єдиний податок з фізичних осіб» на 849 976,00 грн, з яких 679981,00 грн – основне зобов`язання та штрафні (фінансові) санкції в сумі 169995,00 грн на підставі пункту 123.2 статті 123 Податкового кодексу України.
Суть порушення викладена у податковому повідомленні-рішенні наступним чином: «Перевіркою встановлено, що ФОПП ОСОБА_1 порушив норми чинного законодавства в частині здійснення господарської діяльності, тобто отримання доходу при застосуванні іншого способу розрахунків, який оподатковується за ставкою 15%, а також не перейшов на сплату інших податків і зборів та не відмовився від застосування спрощеної системи оподаткування у строки, визначені діючим законодавством».
За твердженням відповідача, 18.08.2025 вказані податкові повідомлення-рішення надіслано засобами поштового зв`язку за податковою адресою позивача, листом з повідомленням про вручення №0601182982443.
Поштове відправлення повернуто відповідачу 30.08.2025 з відміткою поштового відділення про причину невручення - «за закінченням терміну зберігання».
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням та уважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства та установлених обставин спору.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі також - ПК України).
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Приписами підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у разі якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Згідно з пункту 78.5 статті 78 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу. 
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
З системного аналізу зазначених норм Податкового кодексу України слідує, що проведення перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення: встановлення підстав для проведення перевірки; прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу; допуск до перевірки; вивчення наданих платником податків документів та/або інших матеріалів; оформлення результатів перевірки.
Реалізація зазначених етапів означає, що податкова перевірка відбулася як юридичний факт, на підставі якого керівник податкового органу може зробити висновок про наявність податкового правопорушення та прийняти відповідне рішення.
Згідно із пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Пунктом 42.4 статті 42 Податкового кодексу України урегульовані питання листування платників податків з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі.
Відповідно до абзаців першого – другого пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Отже, законодавець передбачив два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Верховний Суд у питанні застосування положень пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України у взаємозв`язку з пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України дотримується усталеної позиції, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб саме до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.
Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято наказ від 22.05.2025 № 5533-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 ».
Підставою для її призначення зазначено підпункт 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та факт припинення позивачем підприємницької діяльності.
Наказ від 22.05.2025 № 5533-п та повідомлення № 818/15-32-24-05-14 від 23.05.2025 про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки надіслані листом з повідомленням про вручення №0601150747019 від 26.05.2025 на податкову адресу позивача: АДРЕСА_3 , яка й донині є зареєстрованим місцем його проживання.
Поштове відправлення №0601150747019 повернуто відповідачу з відміткою поштового відділення від 09.06.2025 про причину невручення - «за закінченням терміну зберігання».
Проведення перевірки розпочато 27.06.2025, тобто не раніше 30 календарного дня з дати надсилання копії наказу та повідомлення про проведення перевірки.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що перевірку призначено за наявності підстав для її проведення і у відповідача виникло право приступити до проведення перевірки.
Щодо висновків акту перевірки про допущені позивачем порушення законодавства та податкового повідомлення-рішення, яким за ці порушення позивача донараховано єдиний податок та застосовано штрафну санкцію, то суд зазначає таке.
Відповідач уважав, що позивач порушив вимоги абз.2 пункту 291.4 статті 291, абз.3 пункту 293.4 статті 293, абз.4 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України і це порушення полягало у тому, що у 2024 році позивач отримав дохід в розмірі 4 533 205,00 грн при застосуванні іншого способу розрахунків, ніж зазначений у Главі 1 розділу XIV Податкового кодексу України, який оподатковується за ставкою 15%, а також не перейшов на сплату інших податків і зборів та не відмовився від застосування спрощеної системи оподаткування у строки, визначені діючим законодавством.
У Главі 1 розділу XIV Податкового кодексу України встановлюються правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку.
За змістом пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на 4 групи платників єдиного податку.
Відповідно до абзацу 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України платники єдиного податку другої групи – це фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:
- не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;
- обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), послуги з надання доступу до мережі Інтернет, а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи;
Пунктом 291.6 статті 291 Податкового кодексу України установлений припис про те, що платники єдиного податку першої - третьої груп повинні здійснювати розрахунки за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги) виключно в грошовій формі - готівковій або безготівковій (у тому числі з використанням електронних грошей).
Згідно з абзацом 1 пункту 292.1 статті 292 Податкового кодексу України доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця - є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
Пунктом 292.3 статті 292 Податкового кодексу України установлено, що до суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг). Безоплатно отриманими вважаються товари (роботи, послуги), надані платнику єдиного податку згідно з письмовими договорами дарування та іншими письмовими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику єдиного податку на відповідальне зберігання і використані таким платником єдиного податку. До суми доходу платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість за звітний період також включається сума кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності.
Пунктом 292.6 статті 292 Податкового кодексу України установлено, що датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг). Для платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість, датою отримання доходу є дата списання кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності.
Відповідно до пунктів 292.9, 292.10 та 292.11 статті 292 Податкового кодексу України доходи фізичної особи - платника єдиного податку, отримані в результаті провадження господарської діяльності та оподатковані згідно з цією главою, не включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи, визначеного відповідно до розділу IV цього Кодексу.
Не є доходом суми податків і зборів, утримані (нараховані) платником єдиного податку під час здійснення ним функцій податкового агента, а також суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нараховані платником єдиного податку відповідно до закону.
До складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються:
1) суми податку на додану вартість;
2) суми коштів, отриманих за внутрішніми розрахунками між структурними підрозділами платника єдиного податку;
3) суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання, та суми кредитів;
4) суми коштів цільового призначення, що надійшли від Пенсійного фонду та інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, з бюджетів або державних цільових фондів, у тому числі в межах державних або місцевих програм;
5) суми коштів (аванс, передоплата), що повертаються покупцю товару (робіт, послуг) - платнику єдиного податку та/або повертаються платником єдиного податку покупцю товару (робіт, послуг), якщо таке повернення відбувається внаслідок повернення товару, розірвання договору або за листом-заявою про повернення коштів;
6) суми коштів, що надійшли як оплата товарів (робіт, послуг), реалізованих у період сплати інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, вартість яких була включена до доходу юридичної особи при обчисленні податку на прибуток підприємств або загального оподатковуваного доходу фізичної особи - підприємця;
7) суми податку на додану вартість, що надійшли у вартості товарів (виконаних робіт, наданих послуг), відвантажених (поставлених) у період сплати інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом;
8) суми коштів та вартість майна, внесені засновниками або учасниками платника єдиного податку до статутного капіталу такого платника;
9) суми коштів у частині надмірно сплачених податків і зборів, встановлених цим Кодексом, та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що повертаються платнику єдиного податку з бюджетів або державних цільових фондів;
10) дивіденди, отримані платником єдиного податку - юридичною особою від інших платників податків, оподатковані в порядку, визначеному цим Кодексом;
11) безоплатно надані (передані) особою, уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, лікарських засобів, медичних виробів та допоміжних засобів до них, на користь суб`єктів господарювання, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики для виконання програм та здійснення централізованих заходів з охорони здоров`я, за умови якщо: 1) такі товари на день укладення договору про їх закупівлю були включені до Переліку лікарських засобів, медичних виробів та допоміжних засобів до них, що закуповуються за кошти державного бюджету для виконання програм та здійснення централізованих заходів з охорони здоров`я, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та 2) такі товари були придбані особою, уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для виконання програм та здійснення централізованих заходів з охорони здоров`я або за кошти грантів (субгрантів) для виконання програм Глобального фонду для боротьби із СНІДом, туберкульозом та малярією в Україні відповідно до закону. У разі нецільового використання лікарських засобів, медичних виробів та допоміжних засобів до них платник податку зобов`язаний збільшити податкові зобов`язання за наслідками податкового періоду, на який припадає таке порушення, на суму єдиного податку за ставкою, передбаченою пунктом 293.5 статті 293 цього Кодексу;
12) суми коштів та вартість майна, отриманих платником податку - юридичною особою у вигляді бюджетного гранту, за умови його цільового використання. У разі нецільового використання наданого бюджетного гранту платник податку - юридична особа зобов`язаний збільшити податкові зобов`язання за наслідками податкового періоду, на який припадає таке порушення, на суму єдиного податку за ставкою, передбаченою пунктом 293.5 статті 293 цього Кодексу;
13) пасивні доходи у вигляді процентів, нарахованих на залишок коштів на рахунку платника єдиного податку третьої групи - електронного резидента (е-резидента) в банку, отримані таким платником податку.
Згідно з пунктами 292.13, 292.14 статті 292 Податкового кодексу України дохід визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 цього Кодексу.
Визначення доходу здійснюється для цілей оподаткування єдиним податком та для надання права суб`єкту господарювання зареєструватися платником єдиного податку та/або перебувати на спрощеній системі оподаткування.
Пунктами 293.1, 293.2 статті 293 Податкового кодексу України визначено, що ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).
Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць:
1) для першої групи платників єдиного податку - не більше 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму;
2) для другої групи платників єдиного податку - не більше 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.
Водночас, пунктом 293.4 статті 293 Податкового кодексу України визначено, що ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків:
1) до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу;
2) до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи;
3) до доходу, отриманого при застосуванні іншого способу розрахунків, ніж зазначений у цій главі;
4) до доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування (крім платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е-резидентів);
5) до доходу, отриманого платниками першої або другої групи від провадження діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно.
Отже, ставка 15 відсотків застосовується, зокрема, до доходу, отриманого при застосуванні іншого способу розрахунків, ніж зазначений у цій главі.
Пунктами 296.1, 296.2, підпунктом 296.5.5 пункту 296.5 статті 296 Податкового кодексу України визначено, що фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.
Платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого, обчисленого і сплаченого в порядку, визначеному законом для даної категорії платників.
Така податкова декларація подається, якщо платник єдиного податку не допустив перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, та/або самостійно не перейшов на сплату єдиного податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої групи.
У разі застосування іншого способу розрахунків, ніж зазначений у цій главі, здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку першої і другої груп, платники єдиного податку в податковій декларації додатково відображають окремо доходи, отримані від здійснення таких операцій.
Підпунктом 4 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України встановлено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки:
у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу (крім платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е-резидентів), - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків.
Отже, платник єдиного податку 2 групи веде облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.
Доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця - є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду:
- в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій);
- матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 статті 292 Податкового кодексу України (вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів, робіт, послуг).
Безоплатно отриманими вважаються товари (роботи, послуги), надані платнику єдиного податку згідно з письмовими договорами дарування та іншими письмовими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику єдиного податку на відповідальне зберігання і використані таким платником єдиного податку.
Платники єдиного податку першої - третьої груп повинні здійснювати розрахунки за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги) виключно в грошовій формі - готівковій або безготівковій (у тому числі з використанням електронних грошей).
Дохід, отриманий платником єдиного податку другої групи при застосуванні іншого способу розрахунків, ніж зазначений у Главі 1 розділу XIV Податкового кодексу України, тобто не у грошовій формі (готівковій або безготівковій) - оподатковується за ставкою 15% до такого доходу.
У спірному випадку контролюючий орган визнав увесь дохід в розмірі 4 533 205,00 грн, зазначений позивачем в рядках 03, 08 розділу ІІІ Податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи–підприємця за 2024 рік, як такий, що отриманий платником єдиного податку другої групи при застосуванні іншого способу розрахунків, ніж зазначений у Главі 1 розділу XIV Податкового кодексу України.
Єдиною підставою для такого висновку контролюючого органу слугував лише факт ненадання позивачем первинних документів на запити, які позивачем фізично не отримувались, проте формально вважаються такими, що йому вручені.
Жодного доказу, який би свідчив про правильність або хоча б вірогідність зазначеного висновку про те, що дохід отриманий позивачем не у грошовій формі - відповідач не надав.
Водночас позивач послідовно доводить, що отримував дохід виключно у грошовій формі від постачання товарів іншим фізичним особам-підприємцям і у 2024 році такий дохід становив 33205,00 грн, а в Податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи–підприємця за 2024 рік ним було допущено помилку, що була виправлена поданням уточнюючої декларації, яка прийнята відповідачем 13.01.2026.
На підтвердження таких своїх доводів позивач надав до суду, зокрема, уточнюючу декларацію, видаткові накладні за 2024 рік, виписки з банківських рахунків, Форму ведення обліку товарних запасів, Розрахунки обліку доходів.
З наданих доказів вбачається, що позивачем було придбано товар у вигляді аксесуарів до мобільних телефонів (захисне скло, чохли, ремінці тощо) у постачальника ФОП ОСОБА_2 згідно видаткової накладної № 32 від 05.03.2024 року на суму 40 650,00 грн.
Цей товар на суму 33205,00 грн реалізований позивачем протягом 2024 року іншим фізичним особам-підприємцям згідно з такими видатковими накладними:
№ 03 від 14.03.2024 на суму 3400,00 грн, покупець ФОП ОСОБА_3 ; 
№ 04 від 10.04.2024 на суму 3000,00 грн покупець ФОП ОСОБА_4 ; 
№ 05 від 07.05.2024 на суму 3200,00 грн покупець ФОП ОСОБА_5 ;
№ 06 від 06.06.2024 на суму 3400,00 грн покупець ФОП ОСОБА_5 ;
№ 07 від 02.07.2024 на суму 3400,00 грн покупець ФОП ОСОБА_5 ;
№ 08 від 05.08.2024 на суму 3400,00 грн покупець ФОП ОСОБА_5 ;
№ 09 від 04.09.2024 на суму 2955,00 грн покупець ФОП ОСОБА_5 ;
№ 10 від 08.10.2024 на суму 3600,00 грн покупець ФОП ОСОБА_6 ;
№ 11 від 07.11.2024 на суму 3250,00 грн покупець ФОП ОСОБА_7 ; 
№ 12 від 11.12.2024 на суму 3600,00 грн покупець ФОП ОСОБА_8 . 
Залишок товару в сумі 8690,00 грн реалізований позивачем у 2025 році згідно з такими видатковими накладними: 
№ 01 від 13.01.2025 на суму 4200,00 грн покупець ФОП ОСОБА_9 ; 
№ 02 від 11.02.2025 на суму 4490,00 грн покупець ФОП ОСОБА_10 .
Розрахунки за товар здійснювались у безготівковій формі, що підтверджується виданими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заключними виписками за спірний період по рахунку НОМЕР_3 , відкритого на клієнта ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Товари і операції з ними обліковані позивачем на підставі вищезазначених первинних документів у Формі ведення обліку товарних запасів, яка відповідає вимогам, що висуваються до ведення обліку товарних запасів «Порядком ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 № 496 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.11.2021 за №1411/37033.
Зазначена Форма велась позивачем в електронному вигляді.
Так, у вказаній формі зазначено надходження товарних запасів від постачальника ФОП ОСОБА_2 згідно видаткової накладної № 32 від 05.03.2024 на суму 40650,00 грн., а також вибуття товарів на адресу фізичних осіб-підприємців згідно видаткових накладних, а саме: № 03 від 14.03.2024 на суму 3400,00 грн., № 04 від 10.04.2024 на суму 3000,00 грн., № 07 від 02.07.2024 на суму 3400,00 грн., № 06 від 06.06.2024 на суму 3400,00 грн., № 05 від 07.05.2024 на суму 3200,00 грн., № 08 від 05.08.2024 на суму 3400,00 грн., № 09 від 04.09.2024 на суму 2955,00 грн., № 11 від 07.11.2024 на суму 3250,00 грн., № 10 від 08.10.2024 на суму 3600,00 грн., № 12 від 11.12.2024 на суму 3600,00 грн., № 01 від 13.01.2025 на суму 4200,00 грн., № 02 від 11.02.2025 на суму 4490,00 грн.
В розрахунках обліку доходів за 2024 та за 2025 рік відображено отримання доходу в розмірі 33205,00 грн та 8690,00 грн відповідно. 
При цьому дійсно у поданій 04.02.2025 Податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи–підприємця за 2024 рік позивачем зазначений дохід в розмірі 4 533 205,00 грн за 2024 рік.
Однак 13.01.2026 позивач подав уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2024 рік, де в рядках 03, 08 розділу ІІІ «Показники господарської діяльності для платників єдиного податку другої групи» зазначив дохід 33205,00 грн і розмір цього доходу підтверджується наданими первинними документами, а отримання його у грошовій формі – банківськими виписками.
Згідно з пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
При цьому, пункт 50.2 статті 50 Податкового кодексу України містить наступне застереження - платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок (з урахуванням термінів продовження, зупинення або перенесення термінів її проведення) не має права подавати уточнюючі податкові декларації (розрахунки) до поданих ним раніше податкових декларацій з відповідного податку і збору за звітний (податковий) період, який перевіряється контролюючим органом.
Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що платник податків може скористатися своїм правом на виправлення значень податкових зобов`язань у разі самостійного виявлення помилки шляхом відображення відповідних сум в податковій декларації за звітний податковий період або внесення змін до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 Податкового кодексу України.
Встановлене пунктом 50.2 статті 50 Податкового кодексу України обмеження стосується виключно подання уточнюючого розрахунку та виключно в період здійснення контрольного заходу (документальної планової та позапланової перевірки). При цьому норми Податкового кодексу України не визначають, що уточнюючі розрахунки неможливо подати і після проведення перевірки.
Уточнююча декларація прийнята контролюючим органом, що підтверджується квитанціями №1 та №2 від 13.01.2026, а подана вона була після закінчення позапланової перевірки та в межах строку давності, визначеного статтею 102 Податкового кодексу України.
Окремо суд зауважує, що підставою для донарахування оскаржуваних позивачем грошових зобов`язань з єдиного податку та застосування штрафних санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням від 18.08.2025 № 45084/15-32/24/05-20, стали висновки акту перевірки про ненадання позивачем документів до перевірки та на запити про надання документів від 05.03.2025 №3479/КПР/15-32-24-05-06, від 22.05.2025 №7282/КПР/15-32-24-05-06.
Контролюючий орган вказав на порушення позивачем пунктів 44.1, 44.3 статті 44 та пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України.
Ці висновки ґрунтуються на тому, що ГУ ДПС в Одеській області на податкову адресу позивача направлено запити від 05.03.2025 №3479/КПР/15-32-24-05-06 та від 22.05.2025 №7282/КПР/15-32-24-05-06. Запит від 05.03.2025 №3479/КПР/15-32-24-05-06 повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання», проставленою поштовою службою 21.03.2025, а запит від 22.05.2025 №7282/КПР/15-32-24-05-06 також повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання», проставленою поштовою службою 12.06.2025, у зв`язку з чим контролюючим органом складено акт №5567/15-32-24-05-16 від 02.07.2025 про ненадання ФОПП ОСОБА_1 документів до перевірки.
Згідно із пунктами 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків.
Пунктом 85.2 статті 85 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Згідно ж з пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Суд зауважує, що запит від 05.03.2025 №3479/КПР/15-32-24-05-06 складений та надісланий позивачу поза межами здійсненої позапланової перевірки, яка призначена наказом від 22.05.2025 № 5533-п а тому не міг враховуватись відповідачем.
Щодо запиту від 22.05.2025 №7282/КПР/15-32-24-05-06 та ненадання документів під час перевірки суд звертає увагу на те, що як запит, так і наказ з повідомленням про проведення перевірки не були фактично вручені позивачу, позаяк поштові відправлення, якими вони надсилались, повернуті контролюючому органу з відмітками поштової служби про таку причину їх невручення, як «за закінченням терміну зберігання».
Суд враховує, що згідно з наданими доказами, позивач як власник квартири фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а тому не міг отримувати кореспонденцію, яка надсилалась відповідачем за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно, позивач і не міг надати документи контролюючому органу, оскільки не знав про проведення стосовно нього документальної позапланової невиїзної перевірки.
У той же час, позивач надав до суду усі належні первинні та інші документи, які проаналізовані судом вище та які спростовують висновки акту перевірки.
Суд зауважує, що надані до суду документи мали б вирішальний вплив на правильність висновків акту перевірки щодо розміру отриманого доходу, форми розрахунків та наявності підтверджуючих документів.
При цьому відсутні будь-які докази того, що ці документи фізично не існували під час проведення перевірки та прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення.
З огляду на викладене, суд вважає безпідставними доводи контролюючого органу щодо не зберігання протягом встановлених Податковим кодексом України строків первинних документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, оскільки такі первинні документи наявні у позивача та були надані до суду.
При цьому суд акцентує увагу на тому, що ненадання цих документів було пов`язано не з відмовою позивача надати їх контролюючому органу під час перевірки, а з тим, що він не знав про проведення стосовно нього документальної позапланової невиїзної перевірки, оскільки не отримував наказу про проведення перевірки, повідомлення про дату та місце її проведення та запиту ГУ ДПС в Одеській області про надання документів.
Суд вважає, що визначення позивачу податкових зобов`язань з єдиного податку за ставкою 15% до доходу та застосування до нього за таких обставин штрафних санкцій є порушенням принципу стабільності, що передбачений підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України та з огляду на викладене можна дійти до висновку, що в умовах дії карантинних обмежень та введення воєнного стану, позивач опинився в ситуації правової необізнаності.
Суд враховує принципи податкового законодавства, а саме презумпцію правомірності рішень платника податку, за змістом якого в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України).
Згідно пункту 56.21 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Суд зазначає, що юридична конструкція норми пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України дає підстави стверджувати, що презумпція застосовна не лише у ситуації прямої суперечності норм, але й у будь-якій іншій ситуації невизначеності в процесі правозастосування. Для її застосування необхідно і достатньо виявлення двох або більше альтернативних варіантів правомірної поведінки, обравши найвигідніший для себе з яких платник має почуватися захищеним від можливих негативних наслідків, як з боку контролюючого органу, так і суду.
Більше того, наведеною нормою охоплюються не лише очікування платника, запровадженням у податковому законодавстві цієї презумпції як принципу (основної засади) накладається відповідний таким очікуванням обов`язок вибору визначеного нею варіанту поведінки і контролюючим органом, і судом.
При цьому тягар доведення хибності (відсутності правових підстав) обраного платником варіанту поведінки покладається законом на контролюючий орган.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.02.2021 р. у справі № 380/671/20.
Пунктами 86.1, 86.4 статті 86 Податкового кодексу України установлено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Матеріали перевірки - це:
акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною;
заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду);
пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу.
Акт перевірки - це документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати. Акт перевірки не може розглядатися як заява або повідомлення про вчинення кримінального правопорушення щодо ухилення від сплати податків. Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із запереченнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.
Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).
Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі відмови платника податків або його представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.
Статтею 83 Податкового кодексу України визначено перелік матеріалів, які є підставами для висновків під час проведення перевірок.
Так, за приписами цієї статті для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є:
- документи, визначені цим Кодексом;
- податкова інформація;
- експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України;
- судові рішення;
- податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи;
- мультимедійна інформація (фото, відео-, звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.
Наказом Міністерства фінансів України 20.08.2015 №727 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.12.2021 № 702), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за № 1300/27745, затверджено «Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків» (далі – Порядок №727), який розроблено відповідно до вимог Податкового кодексу України для застосування посадовими особами контролюючих органів при оформленні результатів документальних перевірок платників податків (у розумінні статті 15 Податкового кодексу) (далі - платники податків) дотримання податкового, валютного законодавства, законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - законодавство з єдиного внеску) та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктами 1 – 5 розділу ІІ Порядку №727 установлено, що результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки документальної перевірки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт документальної перевірки, а в разі відсутності порушень - довідка документальної перевірки.
Акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податкове, валютне та інше законодавство, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи). В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.
Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.
Підпунктом 2 пункту 4 розділу III Порядку №727 на контролюючий орган покладено обов`язок у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення викласти в описовій частині акту (довідки) документальної перевірки:
зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;
зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з первинними документами, бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
інформацію щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документи та інформацію, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформацію щодо наявності пом`якшуючих обставин або обставин, що обтяжують або звільняють від фінансової відповідальності платника податків;
первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та/або бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.
Водночас, суд враховує, що дійсною підставою для висновків відповідача слугували не перелічені у статті 83 Податкового кодексу України та в Порядку №727 матеріали, а сама лише констатація факту ненадання позивачем документів.
При цьому відповідач був достеменно обізнаний про те, що позивач не отримував відповідних запитів, а лише формально вважається таким, якому вони вручені.
Жодних обставин та доказів, які б підтверджували здійснення позивачем розрахунків в іншій, ніж грошова, формі – в акті перевірки не зазначено і до суду відповідачем не надано.
Тому викладений в акті перевірки висновок контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог абз.2 пункту 291.4 статті 291, абз.3 пункту 293.4 статті 293, абз.4 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового Кодексу України – є лише припущенням, яке не підтверджено доказами, у тому числі й податковою інформацією.
Доречно повторити, що позивачем до суду надано достатній обсяг доказів, якими спростовуються висновки відповідача.
Пункт 54.3 статті 54 Податкового кодексу України установлює припис про те, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо, зокрема:
- платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;
- дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;
- згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за … застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно із пунктом 58.1 статті Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:
невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;
завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;
заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій (митній) декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки;
завищення сум податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету, заявлених у податкових деклараціях, зокрема при використанні права на податкову знижку відповідно до розділу IV цього Кодексу;
наявності помилок при визначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або відсутності реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної протягом граничних строків, передбачених цим Кодексом.
Підпунктом 58.1.1 пункту 58.1 статті Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення містить, зокрема:
1) суму та підставу для визначення (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або суму та підставу для зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або збільшення/зменшення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, та посилання на норми цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до яких здійснено їх розрахунок;
2) попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної (у випадках, передбачених цим Кодексом);
3) граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності та/або реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної;
У податковому повідомленні-рішенні зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних фінансових санкцій.
Згідно із підпунктом 58.1.2 пункту 58.1 статті Податкового кодексу України у разі якщо податкове повідомлення-рішення прийнято за результатами документальної перевірки та є процесуальною підставою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, воно додатково до інформації, наведеної у пункті 58.1.1 цієї статті, повинно, зокрема, містити:
1) обґрунтовану підставу для визначення (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість у вигляді фактичної підстави, а саме викладення стислого змісту щодо виявлених перевіркою порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства з наведенням інформації щодо:
обставин вчинених правопорушень, які відображені в акті перевірки, а також встановлені при розгляді наданих платником податків відповідно до підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 та пункту 86.7 статті 86 розділу I цього Кодексу письмових пояснень та їх документального підтвердження (зокрема щодо обставин, що стосуються події правопорушення, та вжитих платником податків заходів щодо дотримання правил та норм законодавства, з посиланням на документи та інші фактичні дані, що підтверджують зазначені обставини);
періоду (календарний день або місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, при здійсненні якої вчинено ці порушення;
розрахунку суми податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету при використанні права на податкову знижку, та/або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість;
у разі якщо перевіркою виявлено факти заниження (ненарахування та/або неутримання) платником податків, у тому числі податковим агентом, податкових зобов`язань - додатково зазначається граничний строк сплати таких податкових зобов`язань, у тому числі за відповідні податкові (звітні) періоди, по яких виявлено таке заниження (ненарахування та/або неутримання);
надання або ненадання платником податків заперечень, письмових пояснень та додаткових документів, зокрема щодо обставин виявлених порушень, наданої платником податків інформації, яка спростовує наявність його вини, наявності пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу;
нормативної підстави - посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої було зроблено розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків;
2) посилання на акт документальної перевірки;
3) детальний розрахунок штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів), у тому числі штрафних санкцій або пені, за порушення іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, а також посилання на норми цього Кодексу та/або іншого законодавства, відповідно до якого було зроблено такий розрахунок;
4) інформацію щодо наявності обставин, які відповідно до цього Кодексу пом`якшують, обтяжують або звільняють від фінансової відповідальності.
Згідно з пунктом 58.2 статті Податкового кодексу України форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Оскаржуване податкове повідомлення-рішення не в повній мірі відповідає вищенаведеним вимогам, оскільки обґрунтування підстави для визначення (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків не містить викладення стислого змісту виявлених перевіркою порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства з наведенням інформації щодо обставин вчинених правопорушень, які відображені в акті перевірки, з посиланням на документи та інші фактичні дані, що підтверджують зазначені обставини.
При цьому податковим повідомленням-рішенням позивачу визначено грошове зобов`язання за порушення податкового законодавства, яке, як виснував суд раніше, перевіркою достовірно не встановлено і є лише припущенням, що не підтверджено доказами та навпаки, належним чином спростовано позивачем в ході судового розгляду. 
Отже, в частині визначення (збільшення) позивачу суми грошового зобов`язання за платежем «єдиний податок з фізичних осіб» в сумі 679981,00 грн за основним зобов`язанням оскаржене податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.
Щодо застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 169995,00 грн на підставі пункту 123.2 статті 123 Податкового кодексу України суд зазначає таке.
Пунктом 123.2 статті 123 Податкового кодексу України установлено, що діяння, передбачені пунктом 123.1 (крім діянь, передбачених пунктом 123.2-1) цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
У свою чергу, пункт 123.1 статті 123 Податкового кодексу України визначає як податкове правопорушення вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу.
Отже, застосування штрафної санкції за пунктом 123.2 статті 123 Податкового кодексу України вимагає обов`язкових установлення та доведення умисності вчинення платником діяння, яке зумовило визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання.
Крім того, пунктом 109.1 статті 109 Податкового кодексу України установлено, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України (пункт 109.2 статті 109 ПК України).
Згідно з пунктом 109.3 статті 109 Податкового кодексу України у випадках, визначених пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.
Загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи визначені статтею 112 Податкового кодексу України, яка в пункті 112.1 передбачає, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (пункт 112.2 статті 112ПК України).
Пунктами 112.3, 112.5 та 112.7 статті 112 Податкового кодексу України установлено, що особа не може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення та стягнення штрафу є податкове повідомлення-рішення, що відповідає вимогам, визначеним пунктом 58.1 статті 58 цього Кодексу.
У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення.
Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством.
Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.
У спірному випадку суд визнав протиправним податкове повідомлення-рішення в частині визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання позивачу саме через недоведеність обставин і факту вчинення позивачем податкового правопорушення.
Тому і застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 169995,00 грн на підставі пункту 123.2 статті 123 Податкового кодексу України також є протиправним.
Доречно також зауважити, що ані в акті перевірки, ані в податковому повідомленні-рішенні відповідач не обґрунтував і не довів, що позивач діяв умисно, обмежившись загальними фразами із тексту окремих пунктів статті 112 Податкового кодексу України, які стосуються визначення вини у вчиненні податкового правопорушення.
З огляду на викладене, застосування штрафних санкцій саме на підставі пункту 123.2 статті 123 Податкового кодексу України, яка передбачає відповідальність за умисні діяння, є протиправним.
Згідно із статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи те, що відповідач не довів в повному обсязі правомірність своїх рішень, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статей 139, 143 КАС України.
З наданих позивачем доказів вбачається, що він поніс судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 6799,81 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1.559200779.1 від 05.03.2026.
З урахуванням викладеного та повного задоволення позовних вимог, відшкодуванню на користь позивача підлягають судові витрати із сплати судового збору в повному обсязі.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправним і скасувати прийняте Головним управлінням ДПС в Одеській області податкове повідомлення-рішення форми «Р» №45084/15-32/24/05-20 від 18.08.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 799 (шість тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) грн 81 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
відповідач - Головне управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ ВП 44069166).

Повне судове рішення проголошено 19.06.2026.

Суддя А.С. Пекний