ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/7430/26
категорія 111030300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТОЙ ТЕХ" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "ТОЙ ТЕХ" із позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 0218820402 форми "В1" від 25.09.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 21.08.2025 по 05.09.2025 головним інспектором Гарбовською Наталією Степанівною проведено камеральну перевірку достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ за липень 2025 року. 05.09.2025 складено акт № 19109/06-30-04-02/45777123. 25.09.2025 винесено ППР форми "В1" № 0218820402, яким зменшено бюджетне відшкодування на 150000,00 грн та застосовано штраф 15000,00 грн, а також ППР форми "В4". Позивач посилався на довідку про результати документальної перевірки від 26.05.2025 № 11268/06-30-07-05/45777123. У квітні 2025 виникла механічна помилка при заповненні декларації, яка була виправлена уточнюючими розрахунками. Податковий орган не заперечує права на включення 150000,00 грн до податкового кредиту, не встановив відсутності реальних господарських операцій та документального підтвердження сум. Позивач не отримав бюджетного відшкодування, тому відсутні підстави для штрафу.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).
У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 19.03.2026, відповідач зазначив, що камеральною перевіркою за липень 2025 встановлено завищення бюджетного відшкодування на 150000,00 грн через неправомірневключення до рядка 16.1 декларації за травень 2025 суми 504893 грн залишку від`ємного значення за березень 2025 по контрагенту 427729906251 з уточнюючого розрахунку. Порушено пп. 5 п. 4 Порядку № 21. За результатами перевірки за травень 2025 винесено ППР форми "В1" та "В4". Позивач не подав заперечень на акт та не оскаржив ППР в досудовому порядку. Форма "В1" обрана правомірно, оскільки встановлено завищення податкового кредиту. ППР форми "В1" не впливає на реєстраційний ліміт.
Позивач 23.03.2026 подав відповідь на відзив, у якій вказав, що відповідач мав винести ППР форми "В3", а не "В1", оскільки відсутнє право на бюджетне відшкодування. Через ППР форми "В1" ліміт зменшився двічі, що завдало збитків. Уточнюючий розрахунок за червень 2025 року не вплинув на ліміт через оскаржуване ППР. Винесення форми "В1" позбавило права використовувати підтверджений податковий кредит у майбутньому. Відповідач не заперечує права на податковий кредит 150000,00 грн, штраф застосовано безпідставно, оскільки шкоди бюджету не завдано. 
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
У період з 21.08.2025 по 05.09.2025 головним інспектором відділу контролю за відшкодуванням ПДВ управління оподаткування юридичних осіб Головного управління ДПС у Житомирській області Гарбовською Наталією Степанівною відповідно до п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за липень 2025 року, заявленого в декларації з податку на додану вартість за липень 2025 року.
Перевірка здійснювалась на підставі декларації з ПДВ за липень 2025 року (вх. № 9250176581 від 19.08.2025).
За результатами вказаної перевірки 05.09.2025 складено акт № 19109/06-30-04-02/45777123, в якому зафіксовано порушення п. 200.1, пп. "б" п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та пп. 5 п. 4 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21.
Перевіркою встановлено, що ТОВ "ТОЙ ТЕХ" у декларації з ПДВ за липень 2025 року неправомірно заявило до бюджетного відшкодування залишок від`ємного значення за березень 2025 року в сумі 150000,00 грн по контрагенту з РНОКПП НОМЕР_1 . Зазначене порушення виникло внаслідок передчасного відображення в рядку 16.1 декларації за травень 2025 року суми 504893 грн залишку від`ємного значення за березень 2025 року, яка надійшла з уточнюючого розрахунку, поданого 05.06.2025. За результатами камеральної перевірки декларації за травень 2025 року 28.07.2025 вже були винесені ППР форми "В1" на суму 321 559 грн та форми "В4" на суму 183 334 грн. У декларації за червень 2025 року позивач не відобразив відповідне коригування суми 504893 грн, що призвело до завищення бюджетного відшкодування за липень 2025 року на 150000,00 грн.
25.09.2025 Головним управлінням ДПС у Житомирській області на підставі акту перевірки прийнято оскаржене податкове повідомлення-рішення № 0218820402 форми "В1", яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2025 року в розмірі 150000,00 гривень та застосовано штрафну санкцію в розмірі 15000,00 гривень.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 25.09.2025 № 0218820402 форми "В1" протиправним, ТОВ "ТОЙ ТЕХ" звернулося до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 ПК України).
Як закріплено у підпункті 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 ПК України, податок на додану вартість належить до загальнодержавних податків.
Податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V ПК України (підпункт 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V ПК України.
Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Підпунктом "а" пункту 185.1 статті 185 ПК України закріплено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Положеннями статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
Приписи пунктів 198.1, 198.3 статті 198 ПК України визначають, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до підпунктів "а" і "б" пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пункт 200.1 статті 200 ПК України встановлює, що сума податку, що підлягає сплаті до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. 
Пункт 200.4 статті 200 ПК України визначає порядок використання від`ємного значення, розрахованого відповідно до пункту 200.1. 
Зокрема, підпункт "б" цього пункту передбачає, що від`ємне значення підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації.
Пункт 200.14 статті 200 ПК України регулює наслідки виявлення невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у декларації, за результатами камеральної або документальної перевірки. 
Зокрема, підпункт "б" цього пункту передбачає, що у разі перевищення заявленої суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом, надсилається податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування. 
Підпункт "в" пункту 200.14 статті 200 ПК України передбачає, що у разі з`ясування за результатами перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилається платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.
Тобто законодавець у пункті 200.14 статті 200 ПК України чітко розмежував дві окремі ситуації: 
1) перевищення заявленої суми над правомірно визначеною - що є по суті технічним або розрахунковим завищенням за умови наявності права на відшкодування; 
2) відсутність права на отримання бюджетного відшкодування взагалі - що є принципово іншою правовою ситуацією. 
Ці ситуації тягнуть різні правові наслідки та оформлюються різними формами податкових повідомлень-рішень.
Підпункт 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України зобов`язує контролюючий орган самостійно визначити суму зменшення бюджетного відшкодування, якщо дані перевірок результатів діяльності платника свідчать про завищення суми бюджетного відшкодування, заявленої у податкових деклараціях та уточнюючих розрахунках. 
Пункт 58.1 статті 58 ПК України передбачає обов`язок контролюючого органу надіслати платнику податків податкове повідомлення-рішення у визначених законом випадках, у тому числі у разі встановлення факту завищення розміру задекларованого від`ємного значення суми ПДВ.
Стаття 123 ПК України встановлює відповідальність у вигляді штрафних (фінансових) санкцій за певні правопорушення. 
Пункт 123.1 статті 123 ПК України передбачає, що вчинення платником податків діянь, що зумовили зменшення суми бюджетного відшкодування на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім певних випадків), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення штрафу у розмірі 10 відсотків суми завищеної суми бюджетного відшкодування. 
Стаття 109 ПК України визначає, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом. 
Підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України закріплює принцип презумпції правомірності рішень платника податку: у разі якщо норма закону або іншого нормативно-правового акта припускає неоднозначне трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Аналогічне правило закріплене у пункті 56.21 статті 56 ПК України.
На рівні підзаконного нормативного регулювання основним актом є Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289 (далі - Порядок № 21). 
Підпункт 5 пункту 4 розділу V Порядку № 21 встановлює, що суми збільшення/зменшення залишку від`ємного значення за результатами уточнюючих розрахунків, поданих протягом звітного (податкового) періоду, відображаються в рядку 16.2 того звітного (податкового) періоду, в якому вони були подані. 
Тобто за Порядком № 21 сума із уточнюючого розрахунку, поданого у червні, має бути відображена у рядку 16.2 декларації за червень, а не за травень. 
Саме порушення цього правила (відображення суми у рядку 16.1 декларації за травень замість рядку 16.2 червневої декларації) стало підставою для виявлених перевіркою розбіжностей.
Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за № 124/28254 (далі - Порядок № 1204), є підзаконним актом, що конкретизує форму та зміст податкових повідомлень-рішень залежно від виявленого порушення. 
Пункт 2 розділу II Порядку № 1204 встановлює, що податкове повідомлення-рішення за формою "В1" виноситься у разі завищення заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ, у тому числі якщо заявлені до відшкодування суми ПДВ на момент перевірки відшкодовані платнику. Форма "В3" застосовується у разі відмови у наданні бюджетного відшкодування, а форма "В4" - у разі зменшення від`ємного значення суми ПДВ.
Суттєвою відмінністю між формами "В1" та "В3" є те, що форма "В1" передбачає застосування штрафних санкцій, тоді як форма "В3" такого наслідку не передбачає. Крім того, ці форми мають різний вплив на подальше декларування: при ППР форми "В3" платник відображає суму зменшеного відшкодування у рядку 16.3 декларації з ПДВ у тому звітному (податковому) періоді, в якому ППР узгоджено, тоді як при ППР форми "В1" такий механізм відновлення суми у складі від`ємного значення відсутній.
Підпункт 5 пункту 4 розділу V Порядку № 21 передбачає, що платник відображає зменшене бюджетне відшкодування у рядку 16.3 "збільшено/зменшено залишок від`ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу" у звітному (податковому) періоді, в якому ППР узгоджено. 
Тим самим платник зберігає можливість подальшого використання підтвердженої суми від`ємного значення - включення її до наступних декларацій. 
Натомість при ППР форми "В1", яка застосовується у разі завищення суми відшкодування через неправомірне завищення податкового кредиту, відповідний механізм відновлення суми у складі від`ємного значення відсутній, оскільки відповідна сума вважається неправомірно задекларованою.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Житомирській області (далі - відповідач) у період з 21 серпня по 05.09.2025 проведено камеральну перевірку достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника - ТОВ "ТОЙ ТЕХ" (код ЄДРПОУ 45777123; далі - позивач) за липень 2025 року на підставі поданої декларації з ПДВ за цей звітний період (вх. від 19.08.2025 № 9250176581). За результатами перевірки 05.09.2025 складено акт № 19109/06-30-04-02/45777123 (далі - Акт перевірки). 25.09.2025 на підставі Акту перевірки відповідачем прийнято 2 податкових повідомлення-рішення: форми "В1" за № 0218820402, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за липень 2025 року на 150000,00 грн та застосовано штраф у розмірі 15000,00 грн; та форми "В4" за № 0218850402, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за липень 2025 року на 1000,00 грн. Предметом спору в цій справі є виключно ППР форми "В1" за № 0218820402.
Судом встановлено, що в березні 2025 року у позивача виникло від`ємне значення ПДВ внаслідок придбання товарно-матеріальних цінностей на території України та здійснення експорту обладнання до Польщі. 
За Додатком 1 до декларації за березень 2025 року по контрагенту з номером 427729906251 задекларовано суму у складі податкового кредиту у розмірі 906609,66 грн. 
У квітні 2025 року при заповненні звітності виникла технічна помилка (за поясненням позивача - "з`їхала стрічка" у декларації), внаслідок чого частина від`ємного значення березня не була належним чином перенесена через уточнюючий розрахунок. 
05.06.2025 позивачем подано уточнюючий розрахунок до декларації за квітень 2025 року (вх. № 9159831223), яким збільшено рядок 21 декларації на суму 504893 грн.
Відповідно до вимог підпункту 5 пункту 4 розділу V Порядку № 21, суму 504893 грн, що збільшила рядок 21 уточнюючого розрахунку від 05.06.2025, необхідно було відобразити в рядку 16.2 декларації за червень 2025 року - тобто за той звітний (податковий) період, у якому цей уточнюючий розрахунок був поданий. Натомість позивачем цю суму (504893 грн) було відображено у рядку 16.1 декларації за травень 2025 року - тобто у попередньому, а не у поточному звітному періоді. Це і стало тим порушенням порядку заповнення декларації, яке відповідач кваліфікував як передчасне декларування суми до складу податкового кредиту.
За результатами камеральної перевірки декларації за травень 2025 року відповідачем складено акт від 08.07.2025 № 15339/06-30-04-02/45777123, на підставі якого 28.07.2025 винесено ППР форми "В1" на суму 321559 грн та ППР форми "В4" на суму 183334 грн. 
Тобто ще до проведення перевірки за липень 2025 року відповідач уже реагував на виявлені ним порушення шляхом прийняття відповідних ППР за попередній звітний період.
При формуванні декларації з ПДВ за липень 2025 року позивач у Додатку 2 задекларував до бюджетного відшкодування залишок від`ємного значення за березень 2025 року у розмірі 150000,00 грн по контрагенту з РНОКПП НОМЕР_1 . Водночас відповідач при проведенні камеральної перевірки за липень 2025 року встановив, що сума 504893 грн, яка збільшила рядок 21 уточнюючого розрахунку від 05.06.2025, у декларації за червень 2025 року позивачем не відображена. 
Тобто ланцюг проходження від`ємного значення через декларації не був відновлений у встановленому законом порядку, і тому за позицією відповідача, залишок від`ємного значення за березень 2025 року на суму 183334 грн, щодо якого вже було винесено ППР форми "В4", не міг брати участі у бюджетному відшкодуванні липня 2025 року. 
З урахуванням цього висновку відповідач зменшив заявлену суму бюджетного відшкодування за липень 2025 року на 150000,00 грн та застосував штраф у розмірі 10 % від цієї суми, тобто 15000,00 грн.
Суд зазначає, що відповідач у своєму відзиві сам визнав, що право позивача на включення суми 150000,00 грн до складу податкового кредиту не заперечується. 
Тобто ні реальність господарських операцій позивача, ні правомірність формування ним податкового кредиту податковим органом під сумнів не ставляться. Виявлені порушення стосуються виключно порядку відображення певних сум у відповідних рядках та звітних (податкових) деклараційних формах, тобто порушень процедурного, а не матеріально-правового характеру щодо самого права на отримання бюджетного відшкодування.
З Акту перевірки від 05.09.2025 № 19109/06-30-04-02/45777123 вбачається, що відповідачем не встановлено порушень у частині завищення розміру задекларованого від`ємного значення суми ПДВ у розумінні, яке передбачає неправомірне збільшення суми податкового кредиту за рахунок безпідставно включених сум. Акт перевірки також не містить жодних зауважень щодо реальності господарських операцій позивача, за результатами яких виникла сума від`ємного значення ПДВ. Єдиним виявленим порушенням є порушення порядку відображення у деклараційній формі за конкретний звітний (податковий) період суми, яка за своєю правовою природою є правомірно сформованим від`ємним значенням ПДВ позивача.
Водночас суду надано довідку про результати документальної перевірки позивача від 26.05.2025 за № 11268/06-30-07-05/45777123, проведеної у період з 09 до 19.05.2025, якою перевірено законність декларування за березень 2025 року заявленого до відшкодування ПДВ та/або від`ємного значення ПДВ, що становить більше 100 тис. грн. Ця довідка підтверджує правомірність формування від`ємного значення ПДВ за березень 2025 року. Тобто відповідач у ході документальної перевірки, що передувала оскаржуваній камеральній, підтвердив законність декларування і саме цю суму від`ємного значення, яка в подальшому, через технічні помилки при заповненні декларацій, стала предметом спору. Зазначена довідка не врахована відповідачем при прийнятті оскаржуваного ППР форми "В1", що суд розцінює як неповноту дослідження обставин справи при прийнятті рішення.
Основним питанням цієї справи є питання про правомірність застосування форми "В1" ППР за обставин, коли підставою для зменшення суми бюджетного відшкодування є не завищення податкового кредиту як такого, а порушення порядку відображення у декларації правомірно сформованого від`ємного значення ПДВ, при якому право платника на відповідну суму кредиту відповідачем не заперечується.
Суд виходить із системного аналізу пункту 200.14 статті 200 ПК України та пункту 2 розділу II Порядку № 1204. Форма "В1" призначена для випадків, коли заявлена платником сума бюджетного відшкодування перевищує суму, яку контролюючий орган вважає правомірно заявленою - тобто коли саме нарахування суми, що претендує на відшкодування, є завищеним. Форма "В3" призначена для випадків, коли з`ясовується, що платник взагалі не мав права на отримання бюджетного відшкодування за відповідний звітний (податковий) період - тобто коли підстави для відшкодування відсутні.
За обставин цієї справи відповідач дійшов висновку, що залишок від`ємного значення за березень 2025 року не може братися до відшкодування у липні 2025 року, оскільки ланцюг декларування цієї суми, що мав пройти через рядок 16.2 декларації за червень 2025 року, перервався: відповідна сума в декларації за червень 2025 року не відображена. 
Ця позиція відповідача по суті означає, що він встановив факт відсутності у позивача права на отримання бюджетного відшкодування за ці конкретні 150000,00 грн у деклараційному порядку за липень 2025 року.
Тобто відповідач кваліфікував ситуацію не як завищення правомірно сформованого відшкодування, а як заявлення до відшкодування суми, яка в даному звітному (податковому) порядку не могла бути до нього включена.
Суд вважає, що за такої правової кваліфікації - коли відповідач констатує відсутність права на отримання бюджетного відшкодування саме у тому порядку, в якому воно заявлено, при визнанні самого права платника на відповідну суму від`ємного значення - правовою підставою для прийняття ППР відповідно до підпункту "в" пункту 200.14 статті 200 ПК України є форма "В3", а не "В1". 
Застосовуючи ППР форми "В1" замість форми "В3", відповідач допустив порушення, наслідки якого є більш обтяжливими для платника, ніж це передбачено законом. 
По-перше, форма "В1" передбачає застосування штрафних санкцій у розмірі 10 % від суми завищеного бюджетного відшкодування (15000,00 грн), тоді як форма "В3" таких санкцій не передбачає. 
По-друге, при отриманні ППР форми "В1" платник позбавлений можливості відновити невідшкодовану суму у складі від`ємного значення, адже підпункт 5 пункту 4 розділу V Порядку № 21 передбачає механізм відображення зменшеного бюджетного відшкодування у рядку 16.3 декларації лише при ППР форми "В3", але не "В1". Отже, внаслідок неправомірного застосування форми "В1" позивач не лише отримав штраф, але й фактично втратив можливість правомірного використання підтвердженої суми від`ємного значення ПДВ у майбутніх звітних (податкових) деклараційних формах.
Суд також надає оцінку позиції відповідача щодо законності застосування штрафних санкцій. Відповідно до статті 109 ПК України підставою для фінансової відповідальності є вчинення платником протиправних діянь (дій або бездіяльності), що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених ПК України. Тобто необхідним елементом складу податкового правопорушення є протиправність діяння. Пункт 123.1 статті 123 ПК України прямо пов`язує застосування штрафу із вчиненням платником діянь, що зумовили зменшення суми бюджетного відшкодування.
З матеріалів справи вбачається, що технічна помилка у заповненні декларації за травень 2025 року виникла внаслідок механічного зміщення рядків у звітній формі, яке не мало на меті безпідставне завищення податкового кредиту чи отримання невиправданого відшкодування з бюджету. Позивач самостійно виявив цю помилку і подав уточнюючий розрахунок. Відповідач не навів у акті перевірки та в матеріалах справи жодних доказів того, що позивач мав умисел на безпідставне отримання бюджетного відшкодування або свідомо порушував вимоги Порядку № 21.
Водночас суд враховує, що підтверджений документальною перевіркою факт правомірності формування від`ємного значення за березень 2025 року у поєднанні з відсутністю зауважень до реальності господарських операцій однозначно свідчить про відсутність у діях позивача ознак умисного ухилення від сплати податків або безпідставного отримання бюджетних коштів.
Відповідач у своєму відзиві зазначив, що ТОВ "ТОЙ ТЕХ" задекларувало суму 504893 грн до податкового кредиту двічі - в декларації за травень 2025 року та в уточнюючому розрахунку за червень 2025 року, поданому 18.09.2025. 
Суд зазначає, що сам факт подання уточнюючого розрахунку, яким платник намагається виправити допущену помилку та відновити правильний порядок декларування, не може бути кваліфікований як повторне, умисне задекларування тієї самої суми. Уточнюючий розрахунок є передбаченим законом механізмом самостійного виправлення помилок у декларації, використання якого свідчить про добросовісність платника, а не про його намір отримати безпідставні переваги. Те, що уточнюючий розрахунок подавався після отримання акту перевірки за травень 2025 року, суд не вважає ознакою недобросовісності - навпаки, це свідчить про реакцію платника на виявлені перевіркою порушення.
Щодо впливу застосованого ППР на реєстраційний ліміт позивача суд зазначає таке. 
Відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК України формула розрахунку суми, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні в ЄРПН (SНакл), включає показник SВідшкод - загальну суму податку, заявлену платником до бюджетного відшкодування. Декларування суми до бюджетного відшкодування автоматично зменшує реєстраційний ліміт. ППР форми "В3" передбачає відновлення ліміту через механізм зменшення SВідшкод на підставі узгодженого ППР, що передбачено пунктом 9 Порядку електронного адміністрування ПДВ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569. 
Натомість ППР форми "В1" не впливає на значення показника SВідшкод. Таким чином, застосування ППР форми "В1" замість "В3" призвело до того, що реєстраційний ліміт позивача зменшився двічі: вперше - при заявленні відшкодування в декларації, вдруге - через відсутність механізму відновлення ліміту внаслідок застосованого ППР форми "В1". 
Це є додатковим підтвердженням того, що форма "В1" обрана відповідачем неправомірно, оскільки її застосування спричиняє набагато обтяжливіші наслідки для платника порівняно з тим, що передбачено законом за виявлені порушення.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права. 
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому що стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право власності особи, у тому числі законні очікування щодо повернення переплачених податків. Застосування штрафних санкцій за технічні помилки при заповненні декларації, коли право на відповідну суму від`ємного значення підтверджено, без доведення вини платника у порушенні, не узгоджується зі стандартами справедливого балансу між публічним інтересом та правами платника.
Суд не приймає як підставу для відмови у задоволенні позову аргумент відповідача про те, що позивач не скористався правом подання заперечень на акт перевірки та не здійснював досудового врегулювання спору. Відповідно до статті 55 Конституції України та статті 5 КАС України кожен має право звернутися до адміністративного суду за захистом своїх прав у публічно-правових відносинах, і ненаправлення заперечень до акту перевірки або відсутність досудового оскарження не позбавляє платника права на судовий захист та не змінює правову природу оскаржуваного ППР. 
Суд також відхиляє позицію відповідача, викладену у відзиві, про те, що застосування форми "В1" зумовлено порушенням пункту 198.6 статті 198 ПК України (що стосується випадків, коли суми ПДВ не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними). Акт перевірки від 05.09.2025 не містить жодного посилання на непідтвердженість податкових накладних або на відсутність їх реєстрації в ЄРПН. Навпаки, матеріали справи свідчать про те, що всі господарські операції підтверджені відповідними документами, а право на податковий кредит підтверджено документальною перевіркою, що завершилася 26.05.2025. 
Посилання на пункт 198.6 статті 198 ПК України у відзиві суд розцінює як спробу відповідача обґрунтувати правомірність застосування форми "В1" доводами, які не покладалися в основу оскаржуваного рішення, що прямо заборонено частиною другою статті 77 КАС України.
Оцінюючи в сукупності всі встановлені обставини, суд доходить висновку, що в акті перевірки від 05.09.2025 № 19109/06-30-04-02/45777123 відповідач фактично констатував відсутність права позивача на отримання бюджетного відшкодування у сумі 150000,00 грн саме у звітному (податковому) порядку за липень 2025 року - з огляду на те, що ланцюг коректного декларування цієї суми через усі проміжні звітні (податкові) декларації не був відновлений у встановленому законом порядку, зокрема у декларації за червень 2025 року. 
Ця правова ситуація відповідає підпункту "в" пункту 200.14 статті 200 ПК України - "з`ясування за результатами перевірок факту, за яким платник не має права на отримання бюджетного відшкодування", а не підпункту "б" цього ж пункту - "перевищення заявленої суми над сумою, визначеною контролюючим органом". Отже, відповідач мав прийняти ППР за формою "В3", а не за формою "В1".
Застосування відповідачем форми "В1" замість "В3" у конкретних обставинах цієї справи є порушенням пункту 200.14 статті 200 ПК України та пункту 2 розділу II Порядку № 1204 у частині, що стосується підстав застосування відповідної форми ППР. Таке порушення є суттєвим, оскільки воно порушує права позивача у більш обтяжливий спосіб, ніж це допускається законом: на позивача неправомірно накладено штрафні санкції та позбавлено можливості легального відновлення суми від`ємного значення у складі майбутніх декларацій. Відповідне рішення прийнято не у спосіб, передбачений законом, що суперечить частині другій статті 19 Конституції України та засадам законності в адміністративному судочинстві, закріпленим у статті 9 КАС України.
На підставі встановлених обставин та наведеного правового обґрунтування суд доходить висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25.09.2025 № 0218820402 форми "В1" є протиправним та підлягає скасуванню. 
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. 
Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "ТОЙ ТЕХ" (вул. Сергія Параджанова, 58, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10001, ЄДРПОУ 45777123) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, Житомирська обл., 10003, ЄДРПОУ 44096781) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 25.09.2025 № 0218820402 форми "В1.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТОЙ ТЕХ" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 07 травня 2026 р.
07.05.26