ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 р.	Справа № 520/247/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
позивача: ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Немишлянського районного суду міста Харкова від 18.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Феленко Ю.В., м. Харків, повний текст складено 23.03.26 у справі № 520/247/26
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 
про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також – відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову №246-11п від 04.11.2024 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Рішенням Немишлянського районного суду м. Харкова від 18 березня 2026 року позов залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, зокрема, тому, що позивач не відмовлявся від проходження ВЛК, а відмовився від проходження ВЛК з порушенням приписів чинного законодавства, а отже, у діях позивача відсутній склад правопорушення, передбачений п. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 30.10.2024 оператором мобільного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 солдатом ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
За змістом зазначеного протоколу 30.10.2024 о 18 год. 00 хв. установлено факт порушення правил військового обліку громадянином ОСОБА_1 . Відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», №470/2024 від 23.07.2024 «Про продовження строку загальної мобілізації» представником ІНФОРМАЦІЯ_2 військовозобов`язаному ОСОБА_1 30.10.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , була вручена повістка № 968 на проходження медичного огляду (ВЛК) з метою встановлення ступеня придатності для проходження військової служби. Однак ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду (ВЛК) та від отримання повістки, ставити свій особистий підпис про отримання повістки відмовився також, про що складено відповідний акт. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Указаний протокол містить письмові пояснення ОСОБА_1 , за змістом яких він відмовляється від проходження ВЛК, оскільки має ряд захворювань, однак при собі не має необхідної медичної документації у їх підтвердження. До того ж він не довіряє лікарям ВЛК та потребує допомоги адвоката.
У протоколі № 246-1 від 30.10.2024 ОСОБА_1 повідомлено про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення: 04.11.2024 об 11 год. 00 хв.; роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП; роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України. Вказаний протокол підписаний позивачем, другий примірник протоколу ним отриманий (а.с.65).
Матеріали справи містять направлення на ВЛК № НОМЕР_1 від 30.10.2024 на ім`я ОСОБА_1 , а також повістку на ВЛК №968 на його ім`я з повідомленням щодо необхідності з`явитися до військово-лікарської комісії Індустріального району м. Харкова за адресою: АДРЕСА_2 , 30.10.2024 о 18 год. 00 хв. (а.с. 63, 64).
За фактом відмови від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складено акт відмови від отримання повістки від 30.10.2024. Текст повістки про явку на 18 год. 00 хв. 30.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 було доведено (озвучено) громадянину ОСОБА_1 о 18.00 30.10.2024. Оповіщення здійснювали: офіцер мобілізаційного відділу ОСОБА_3 та стрілець ОСОБА_4 (а.с.66).
04.11.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_5 прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , якою на останнього накладено штраф у розмірі 17000 грн. 
Відповідно до постанови 30.10.2024 о 18 год. 00 хв. встановлено факт порушення правил військового обліку громадянином ОСОБА_1 . Відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», № 470/2024 від 23.07.2024 «Про продовження строку загальної мобілізації» представником ІНФОРМАЦІЯ_2 військовозобов`язаному ОСОБА_1 30.10.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , була вручена повістка №968 на проходження медичного огляду (ВЛК) з метою встановлення ступеня придатності для проходження військової служби. Однак ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду (ВЛК) та від отримання повістки, ставити свій особистий підпис про отримання повістки також відмовився, про що складено відповідний акт. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП (а.с.19).
Вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення №246-11п від 04.11.2024 протиправною, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП прийнята правомірно, повноважним на те органом (посадовою особою), яким були всебічно, повно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, на підставі належних та допустимих доказів, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі по тексту – Закон № 2232-XII).
Так, згідно з частинами 1, 2 та 3 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
На виконання вимог частини 10 статті 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє станом по сьогоднішній день.
Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Зважаючи на те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації, колегія суддів зазначає, що на момент притягнення позивача до адміністративного правопорушення діяв особливий період.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі по тексту – Закон № 3543-XII).
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України.
Проходження військовозобов`язаною особою обов`язкового медичного огляду є невід`ємною складовою військового обов`язку.
Аналіз наведених норм дає можливість дійти висновку, що відмова від проходження медичного огляду ВЛК суперечить чинному законодавству, проходження медичного огляду ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі – Порядок №560). Порядок №560 визначає, зокрема, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.
У пунктах 40 та 41 Порядку №560 зазначено, що під час вручення повістки здійснюється фото і відео фіксація з застосуванням технічних приладів та засобів фото та відео фіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським. Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розсліду вальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.
За приписами п.п. 69 Порядку № 560 особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.
За матеріалами справи позивач відмовився від отримання повістки №968 на проходження медичного огляду (ВЛК), що підтверджується наявним в матеріалах справи актом відмови та протоколом про адміністративне правопорушення. 
Оскільки останній, будучи військовозобов`язаним, відмовився від проходження медичного огляду за направленням ІНФОРМАЦІЯ_1 в особливий період, чим порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Доводи позивача про те, що відмова від проходження ВЛК пов`язана з порушенням приписів чинного законодавства в частині неврахування того, що на час вручення направлення на проходження ВЛК у позивача була відсутня амбулаторна карта з історією хвороби, аналізи сечі, крові, екг, флюрографія, не заслуговують на увагу.
Так, відповідно до частини 10 статті 2 Закону №2232 та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 за № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (надалі - Положення №402).
Пункти 1.1. Розділу ІІ Положення №402 передбачають, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності, зокрема, до військової служби, з винесенням письмового висновку (постанови).
Направлення для проведення вказаних лабораторних та інструментальних досліджень може здійснюватися лікарями із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які залучаються для проведення медичного огляду військовозобов`язаних.
Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.
ЕКГ виконується після 40-річного віку та за наявності медичних показань. Інші лабораторні та інструментальні дослідження виконуються за показанням.
Військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою №025/о, виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, лише якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.
Крім того, колегія суддів зауважує, що порушення процедури проведення медичного огляду ВЛК може бути підставою для оскарження відповідного висновку у встановленому порядку.
Також, зважаючи на інші доводи позову щодо порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення і права на захист, слід зазначити, що з протоколу вбачається, що позивачу роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, які перелічені в протоколі, та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 04.11.2024 об 11 год. 00 хв. Клопотань під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачем не заявлялось, відповідні докази в матеріалах справи відсутні. Те, що позивач свідомо не залучав до розгляду справи адвоката, не свідчить про наявність процедурних порушень, а слід розцінювати як свідому відмову позивача від реалізації відповідного права.
Отже, жодних порушень права позивача на захист судом не встановлено.
Щодо зауважень позивача до порядку виконання оскаржуваної постанови, то колегія суддів зазначає, що такий не є предметом розгляду у цій справі, Немишлянський відділ держаної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до участі у справі не залучався, а на стадії апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості щодо залучення до участі у справі другого відповідача. Водночас позивач не позбавлений права оскаржити дії чи бездіяльність відповідного відділу держаної виконавчої служби у ВП № 76848548 в окремому судовому провадженні.
Підсумовуючи наведене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП прийнята правомірно, повноважним на те органом (посадовою особою), яким були всебічно, повно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, на підставі належних та допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано і законно відмовив у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58), згідно з якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що всі ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи приписи статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Немишлянського районного суду міста Харкова від 18.03.2026 у справі № 520/247/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	В.Б. Русанова   А.О. Бегунц