КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/10834/2025

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Київ
Справа № 756/11103/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року, постановлену у складі судді Диби О.В., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1», Публічного акціонерного товариства «Банк Столиця», Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору та свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним акту приймання-передачі та відновлення становища, яке існувало до порушення,
встановив:

У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», ПАТ «Банк Столиця», Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним договору та свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним акту приймання-передачі та відновлення становища, яке існувало до порушення, в якому просив:
- визнати недійсним договір №1331027 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-1» виду А від 28 листопада 2006 року;
- визнати недійсним та скасувати Наказ Головного управління житлового забезпечення м. Києва №582-С/КІ від 14 квітня 2009 р. про оформлення права власності нерухомого майна за ОСОБА_2 ;
- скасувати свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 05 травня 2009 року видане Головним управлінням житлового забезпечення м. Києва про те, що квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_2 на праві приватної власності;
- визнати недійсним акт прийому-передачі об`єкту інвестування від 11 лютого 2009р. за підписом ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ; 
- скасувати державну реєстрацію прав з одночасним припиненням речових прав, на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 ; 
- зобов`язати ОСОБА_2 відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом приведення квартири АДРЕСА_2 , місць загального користування та частин майна, яке перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку поза межами власності ОСОБА_2 , в яких ним були виконані певні види робіт, що знаходиться в будинку АДРЕСА_3 .
У квітні 2025 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів шляхом проведення технічної інвентаризації, виготовлення технічного паспорту та довідки про показники об`єкта нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 , проведення якої просить доручити КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», із подальшим зобов`язанням ОСОБА_2 забезпечити техніку і представникам БТІ вільний доступ до фасаду будинку та безпосередньо до вказаної квартири.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів залишено без задоволення.
Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким заяву задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 було складено після проведення технічної інвентаризації 29 грудня 2007 року, тобто за 9 місяців до введення будинку в експлуатацію та ще на стадії будівництва будинку, коли верхні поверхи ще не були збудовані. На думку апелянта, з моменту введення будинку в експлуатацію будь-яка технічна інвентаризація квартири АДРЕСА_2 , технічний паспорт та довідки про показники об`єкта нерухомого майна у відповідача ОСОБА_2 відсутні. Проте ОСОБА_2 незаконно отримав та зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_2 . 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував зазначене триваюче правопорушення, тоді як докази на доведення факту на теперішній час здійснення будівельних робіт у квартирі АДРЕСА_2 по справі можуть бути втрачені або надання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. 

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду - залишити без змін.
Вказує, що припущення позивача щодо дійсності чи недійсності тих чи інших документів, на які він посилається, не мають ніякого правового значення. На переконання представника відповідача це зроблено навмисно з метою ввести суд в оману за рахунок великого обсягу зайвої інформації, що свідчить про зловживання процесуальними правами. Крім того, представник відповідача неодноразово заявляв в суді про те, що у разі необхідності готовий надати суду для огляду оригінал технічного паспорту на квартиру.
У відзиві на апеляційну скаргу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.
Третя особа погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 та вважає, що він обґрунтував необхідність забезпечення доказів по справі та надав відповідні докази незаконного втручання в несучі стіни конструкції будинку, встановлення додаткового інженерного обладнання квартири АДРЕСА_2 на фасаді будинку, внесення змін до будинку, порушення прав співвласників багатоквартирного будинку в процесі виконання комплексу будівельних робіт в квартирі відповідачем.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Банк Столиця» - Готар Г.А. і представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.
В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином (т. 3 а.с. 9). До початку розгляду справи від позивача до апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з участю як адвоката в кримінальній справі, що перебуває у провадженні Оболонського районного суду міста Києва і в якій судове засідання призначено на 20 жовтня 2025 року о 10:00 год.
Колегія суддів відхиляє заявлене клопотання позивача, оскільки позивач не надав доказів його участі у кримінальній справі. Крім цього, судове засідання у цій справі призначено апеляційним судом на 20 жовтня 2025 року об 11:40 год., позивач мав право заявити клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак не скористався цим правом.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Тому апеляційний суд вважає, що неявка позивача не перешкоджатиме апеляційному перегляду ухвали суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідачів і третьої особи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів можливу втрату засобу доказування або що збирання чи надання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає нормам процесуального права та фактичним обставинам справи.
З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», ПАТ «Банк Столиця», Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним договору та свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним акту приймання-передачі та відновлення становища, яке існувало до порушення. У позовній заяві позивач просив:
- визнати недійсним договір №1331027 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-1» виду А від 28 листопада 2006 року;
- визнати недійсним та скасувати Наказ Головного управління житлового забезпечення м. Києва №582-С/КІ від 14 квітня 2009 р. про оформлення права власності нерухомого майна за ОСОБА_2 ;
- скасувати свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 05 травня 2009 року видане Головним управлінням житлового забезпечення м. Києва про те, що квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_2 на праві приватної власності;
- визнати недійсним акт прийому-передачі об`єкту інвестування від 11 лютого 2009р. за підписом ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ; 
- скасувати державну реєстрацію прав з одночасним припиненням речових прав, на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 ; 
- зобов`язати ОСОБА_2 відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом приведення квартири АДРЕСА_2 , місць загального користування та частин майна, яке перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку поза межами власності ОСОБА_2 , в яких ним були виконані певні види робіт, що знаходиться в будинку АДРЕСА_3 .
У квітні 2025 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів шляхом проведення технічної інвентаризації, виготовлення технічного паспорту та довідки про показники об`єкта нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_2 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , розташована в АДРЕСА_3 , проведення якої доручити КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», із подальшим зобов`язанням ОСОБА_2 забезпечити вільний доступ до фасаду будинку та безпосередньо до вказаної квартири.
Вимоги заяви позивач мотивував тим, що технічний паспорт на квартиру відповідача виготовлено після проведення сумнівної технічної інвентаризації, за 9 місяців до введення будинку в експлуатацію, на стадії будівництва будинку, коли ще не було збудовано верхніх поверхів, який не відповідає робочій документації на будинок, у зв`язку з чим виникла необхідність у приведенні у відповідність документації на квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом розгляду справи.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
Відповідно до п.п. 4, 5 ч.1 ст.117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.
Аналізуючи наведені норми цивільного процесуального права, насамперед необхідно зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.
Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому.
Інститут забезпечення доказів має на меті вжити судом невідкладних заходів фіксації до закріплення у визначеному процесуальним законом порядку фактичних даних, з метою використання їх як доказів при розгляді цивільної справи. Підставою таких заходів ЦПК України визначає неможливість надання такого доказу стороною або вірогідність його втрати.
Отже, задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд має пересвідчитися в тому, що у особи, яка бере участь у справі є складнощі в отриманні документів, тобто об`єктивної неможливості одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний та фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, коли, незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.
Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто забезпечення доказів це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 901/845/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 39-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна - це комплекс робіт з метою визначення складу, фактичної площі, об`єму, технічного стану та/або визначення змін зазначених характеристик за певний період часу із виготовленням відповідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) з використанням Реєстру будівельної діяльності.
Згідно з п. 1 Порядку проведення технічної інвентаризації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 488 від 12 травня 2023 року, технічна інвентаризація проводиться з метою визначення складу, фактичної площі, об`єму, технічного стану та/або змін зазначених характеристик за певний період часу із виготовленням відповідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) з використанням Реєстру будівельної діяльності.
Замовник технічної інвентаризації (далі - замовник) - власник об`єкта нерухомого майна або уповноважена ним особа (у тому числі земельної ділянки), об`єкта незавершеного будівництва, щодо яких набуто право на виконання будівельних робіт; замовник будівництва або уповноважена ним особа; особа, яка має право на земельну ділянку, на якій розташовано такий об`єкт; підприємство, установа, організація, які в установленому порядку уповноважені управляти відповідним об`єктом нерухомого майна, а також особа, уповноважена органами управління житлово-будівельних, дачних, садових та гаражних кооперативів/товариств тощо
Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку, технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна проводиться виконавцем у випадках, передбачених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до вимог цього Порядку, будівельних норм і правил, затверджених згідно із законодавством.
Технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна у випадках, визначених пунктами 1-4, 6 частини другої статті 39-3 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", проводиться на підставі договору, який укладається між виконавцем та замовником або уповноваженою ним особою.
У випадку, визначеному пунктом 5 частини другої статті 39-3 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна проводиться на підставі судового рішення.

В даному випадку позивач ОСОБА_1 в якості забезпечення доказів просить призначити проведення технічної інвентаризації квартири, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 , та виготовити технічний паспорт на вказану квартиру. Проведення технічної інвентаризації та виготовлення технічної документації просить доручити КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації».
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача стверджує про наявність у відповідача ОСОБА_2 оригіналу чинного технічного паспорту на належну йому на праві власності квартиру. 
Виходячи із заявлених підстав забезпечення доказів, на які посилався позивач у заяві, засобу доказування, про забезпечення якого просить позивач, не існує. Тобто позивач фактично порушує питання про створення нового доказу - шляхом проведення технічної інвентаризації, виготовлення технічних паспортів та довідок про показники об`єктів нерухомого майна, - що не властиво для інституту забезпечення доказів, як і вимога про покладення на відповідача ОСОБА_2 обов`язку із забезпечення вільного доступу до фасаду будинку і квартири АДРЕСА_1 .
Положеннями ст. 116 ЦПК України передбачено, що до способів забезпечення судом доказів належить: допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. 
Разом з тим, позивач просить забезпечити докази шляхом виготовлення нових письмових доказів - технічного паспорту та довідки про показники об`єкта нерухомого майна (належної відповідачу квартири), що спрямовано  не для збереження (подання суду) доказів, які вже існують, але перебувають в іншої особи, а на їх створення.
Отже, звертаючись із заявою про забезпечення докази в порядку статей 116-118 ЦПК України, позивач не довів наявності обставин які вказують, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Відсутність технічного паспорту та фізичного доступу до об`єкта нерухомості не є підставою для забезпечення доказів, адже самі по собі не доводять, що засіб доказування (матеріали технічної інвентаризації) може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
За відсутності таких обставин, відсутні й підстави для застосування такого процесуального способу здобуття доказів як їх забезпечення, що було вірно встановлено судом першої інстанції.
Надавши оцінку змісту заяви про забезпечення доказів з урахуванням викладених у ній обставин та доводів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заява не відповідає критеріям, визначеним у ч. 1 ст. 116 ЦПК України, оскільки не містить обґрунтування наявності реальних ризиків чи загроз того, що докази, про забезпечення яких просить позивач, а саме: проведення технічної інвентаризації, виготовлення технічного паспорту та довідки про показники об`єкта нерухомого майна на квартиру, належну відповідачу ОСОБА_2 , стане згодом неможливим чи утрудненим.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ОСОБА_2 здійснює триваючі правопорушення щодо спільного майна співвласників багатоквартирного будинку- встановлено антену супутникового телебачення, три зовнішні блоки кондиціонерів, засклено лоджію, встановлено додаткове інженерне обладнання, демонтовано несучі стіни, зроблено отвори у фасадній стіні, квартира відповідача є аварійною - стосуються вирішення справи по суті та фактично є доводами щодо наявності підстав для призначення судової будівельно-технічної експертизи, підстави, порядок призначення та проведення якої регламентовано іншими нормами процесуального права (статтями 103-106 ЦПК України). Виходячи із обставин, які входять в предмет доказування, вони мають встановлюватись спеціалістами та експертами в галузі будівельної експертизи.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи також стосуються вирішення спору по суті, а не процесуального питання забезпечення доказів.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги і заяви про забезпечення доказів ґрунтуються на формальних посиланнях, що засіб доказування може бути втрачений або що надання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, що не дає підстав для вжиття заходів забезпечення доказів.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, внаслідок чого підстав для її скасування, з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови складено 21 травня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.