ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

28 травня 2026 року	Справа №160/3907/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

19.02.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), у якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення, щодо відмови Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України у звільненні з військової служби ОСОБА_1 , відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за сімейними обставинами через необхідність здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення не можуть здійснювати догляд, викладену у листі від 25.01.2026 № 2456/6331 Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України звільнити з військової служби ОСОБА_1 , відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за сімейними обставинами через необхідність здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення не можуть здійснювати догляд.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.01.2026 він звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, через необхідність здійснення догляду за своїм батьком - інвалідом ІІ групи. До рапорту позивач додав необхідний пакет документів. Зокрема й документи про відсутність інших родичів першого та другого ступені споріднення. 02.01.2026 року позивач отримав лист про розгляд рапорту, в якому відмовлено у звільненні з військової служби, у зв`язку з наявністю члена сім`ї першого ступеня споріднення – сина ОСОБА_2 , 1975 року народження. Позивач вважає відмову відповідача протиправною та з урахуванням обставин, викладених у позові, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою від 25 лютого 2026 року суд відкрив провадження у справі №160/3907/26 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. 
08 квітня 2026 року позивач надіслав до суду клопотання, в якому просить залучити в якості співвідповідача Військову частину НОМЕР_6 Міністерства оборони України.
Клопотання обґрунтовано тим, що на даний час позивач проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_6 отже позивач вважає, що об`єктивний і всебічний розгляд справи неможливо без залучення співвідповідача (Відповідача 2) - Військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони України.
Ухвалою від 13 квітня 2026 року суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 та залучив Військову частину НОМЕР_4 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) в якості співвідповідача.
Відповідач, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, 06.03.2026 надіслав до суду письмовий відзив на адміністративний позов в якому просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що відповідно до п.13 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», передбачено звільнення військовослужбовця за сімейними обставинами через необхідність здійснювати постійний догляд за сімейними обставинами через необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступення споріднення самі потребують постійного догляду за висновком МСЕК тощо. Актом затвердженим 09.12.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 перевірки сімейного стану, встановлено, що батька позивача є син ОСОБА_2 , 1975 року народження, тобто особа першого ступеня споріднення особи з інвалідністю, який не потребує постійного догляду. Також за місцем проживання батька позивача є онук ОСОБА_3 , 2007 року народження, особа другого ступеня споріднення особи з інвалідністю, який теж не потребує постійного догляду. 
13.03.2026 року позивач направив до суду відповідь на відзив у якій зазначив, що відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що брат позивача або онук батька позивача фактично здійснюють догляд за батьком позивача чи мають об`єктивну можливість здійснювати такий догляд на постійній основі. Отже доводи відзиву зводяться до припущення. 
18.03.2026 року відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив в яких зазначив, що наведені позивачем обставини мають загальний характер та самі по собі не доводять неможливість здійснення догляду сином чи онуком за батьком позивача. Тверження позивача про те, що відповідач повинен був надати документи щодо можливості брата позивача здійснювати догляд за батьком є необґрунтованими. Відповідачем було здійснено оцінку наданих позивачем матеріалів у межах його повноважень. Така оцінка не є медичним висновком, а є правовою оцінкою доказів, що відповідає вимогам законодавства. Наявність онука як особи другого ступеня споріднення є обставиною, що підлягає врахуванню при оцінці сімейного оточення особи, яка потребує догляду. 
09.04.2026 року позивач подав заперечення на додаткові пояснення відповідача-1 та уточнення процесуальної позиції позивача, в яких зазначив, що переведення позивача до іншої військової частини не усуває протиправності оскаржуваного рішення ВЧ НОМЕР_2 .
Згідно з ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, що підтверджується паспортом серія НОМЕР_7 .
Згідно до Довідки від 10.11.2025р. №4201 солдат ОСОБА_1 перебував на службі за призовом під час мобілізації в військовій частині НОМЕР_2 .
02.01.2026 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через необхідність здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи, однак такий рапорт військовою частиною НОМЕР_2 задоволений не був.
На підтвердження зазначених у рапорті сімейних обставин ОСОБА_1 надав, зокрема:
- Копії: Паспорт, РНОКПП, пенсійне посвідчення батька ОСОБА_2 ;
- Копії: Паспорт, РНОКПП, Свідоцтво про народження ОСОБА_1 ;
- Копія довідки МСЕК, Висновок ЛКК про потребу у постійному догляді;
- Копія довідки про склад сім`ї;
- Копія консультативних висновків з додатками щодо здоров`я батька;
- Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функцірнцвання особи щодо батька;
- Копія свідоцтва про народження брата ОСОБА_2 , 1975 року народження;
- Копія Акту перевірки сімейного стану військовослужбовця, затверджений 09.12.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- Копія свідоцтва про смерть матері;
- та інші.
Відповідно до довідки про склад сім`ї ОСОБА_2 , 1949 року народження та його син ОСОБА_1 , 1977 року народження зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_2 та проживали вдвох до моменту мобілізації ОСОБА_1 .
Актом перевірки сімейного стану військовослужбовця, затверджений 09.12.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що батько позивача дійсно потребує постійного догляду та проживає один. Також в акті зазначено, що батько позивача має ще одного сина ОСОБА_2 , 1975 року народження, який є інвалідом 3 групи та має легку ступінь обмеження до самообслуговування та пересування та виключений з військового обліку на підставі ВЛК.
02.01.2026 року ВЧ НОМЕР_2 надали позивачу Лист Про розгляд рапорту, в якому посилаючись на норму п.13 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якою передбачено звільнення військовослужбовця за сімейними обставинами через необхідність здійснювати постійний догляд за сімейними обставинами через необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступення споріднення самі потребують постійного догляду за висновком МСЕК, було відмовлено ОСОБА_1 у звільненні з військової служби за сімейними обставинами через необхідність здійснювати постійний догляд за своїм батьком. 
Відмова мотивована тим, що батько позивача має іншого сина – особу першого ступення спорідненості, який попри інвалідність 3 групи не потребує постійного догляду, а тому може здійснювати догляд за батьком. Також зазначено про наявність онука батька позивача 2007 року народження – особи другого ступеня споріднення.
За наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25.02.2026 № 52 ОСОБА_1 переміщено до нового місця служби з 25.02.2026 до Військової частини НОМЕР_4 .
Позивач вважає протиправним рішення, щодо відмови військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України у звільненні з військової служби ОСОБА_1 , відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за сімейними обставинами через необхідність здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення не можуть здійснювати догляд, викладену у листі від 25.01.2026 № 2456/6331 військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, у зв`язку з чим звернувся до суду з вищезазначеним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, а також доводам відповідача у відзиві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела прав.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно із положеннями статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), тут і далі в редакції станом на час подання позивачем рапорту, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до положень частини 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Приписами частини 5 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Суд зазначає, що хоча у рапорті та позовній заяві позивачем наведено посилання на абзац 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», спірні правовідносини фактично стосуються звільнення військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю II групи, а відтак підлягають правовому регулюванню положеннями абзацу тринадцятого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.
Відповідно до абзацу тринадцятого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній станом на момент звернення позивача з рапортом), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.
Отже, для виникнення у військовослужбовця права на звільнення з військової служби за наведеною підставою необхідною є сукупність таких умов:
1. один із батьків є особою з інвалідністю I або II групи; 
2. існує необхідність здійснення за такою особою постійного догляду; 
3. відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які можуть здійснювати такий догляд, або такі особи самі потребують постійного догляду.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Таким чином, сам по собі факт встановлення особі інвалідності II групи не є достатньою підставою для звільнення військовослужбовця, оскільки законодавець прямо пов`язує таке право з додатковою умовою щодо відсутності інших членів сім`ї першого або другого ступеня споріднення чи доведення неможливості здійснення ними відповідного догляду. Аналогічний правовий підхід викладений у постанові Верховного Суду від 29.04.2026 у справі №520/14746/25 (провадження №К/990/7829/26), у якій суд касаційної інстанції звернув увагу, що під час вирішення питання про наявність підстав для звільнення військовослужбовця у зв`язку із необхідністю догляду за одним із батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи, підлягають оцінці не лише документи, що підтверджують інвалідність такої особи та потребу в догляді, а також обставини щодо наявності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення та їх можливості здійснювати відповідний догляд.
Судом установлено та сторонами не заперечується, що батько позивача ОСОБА_2 , 1949 року народження є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду.
Разом із тим, зі змісту Акта перевірки сімейного стану військовослужбовця, затвердженого 09.12.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що батько позивача має іншого сина - ОСОБА_2 , 1975 року народження, а також онука - ОСОБА_3 , 2007 року народження.
Перелік осіб, які належать до членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, законодавством прямо визначений. Так, відповідно до підпункту 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України до членів сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення належать батьки, чоловік або дружина, діти такої особи, а до членів сім`ї другого ступеня споріднення - рідні брати та сестри, баба, дід, онуки.
Отже, брат батька позивача (син особи з інвалідністю) ОСОБА_2 , 1975 року народження є членом сім`ї першого ступеня споріднення, а онук - членом сім`ї другого ступеня споріднення у розумінні наведених положень законодавства.
Суд зазначає, що положення абзацу тринадцятого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII не передбачають автоматичного виникнення права на звільнення виключно з підстави наявності інвалідності у одного з батьків. Навпаки, обов`язковою умовою застосування цієї норми є доведення відсутності інших членів сім`ї першого або другого ступеня споріднення такої особи або обставин, які унеможливлюють здійснення ними догляду.
У цій справі позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували неможливість здійснення постійного догляду за батьком іншим сином особи з інвалідністю — ОСОБА_2 , 1975 року народження, який є членом сім`ї першого ступеня споріднення.
Сам по собі факт наявності у брата позивача ОСОБА_2 інвалідності III групи не свідчить про неможливість здійснення ним догляду за батьком, оскільки матеріали справи не містять висновку медико-соціальної експертної комісії, лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи щодо потреби останнього у постійному сторонньому догляді, а також інших доказів, які б об`єктивно виключали можливість здійснення ним такого догляду. Натомість медичні документи щодо брата, а саме: Витягу № 258/25/1176/1 Рекомендації які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, містять інформацію щодо легкого ступіню обмеження самообслуговування, помірний ступінь обмеження пересування та трудової діяльності. Інформація в медичних документах брата позивача, щодо потреби у постійному сторонньому догляді відсутня.
Посилання відповідача на наявність онука особи з інвалідністю суд оцінює як додаткову обставину сімейного оточення, яка сама по собі не є визначальною для вирішення спору.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності рішення покладається на відповідача, однак позивач не звільняється від обов`язку доведення обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги.
Відтак саме на позивача покладався обов`язок доведення наявності усіх передбачених законом умов для звільнення з військової служби, у тому числі неможливості здійснення постійного догляду іншими членами сім`ї першого або другого ступеня споріднення.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, суд робить висновок, що позивач не довів наявності усіх передбачених законом умов, необхідних для звільнення з військової служби відповідно до абзацу тринадцятого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення військової частини НОМЕР_2 про відмову у звільненні позивача з військової служби прийнято в межах наданих повноважень, на підставі та у спосіб, визначені законом, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.
З урахуванням встановлених обставин, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд робить висновок про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при відмові у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук