КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 761/28668/24  Головуючий у суді І інстанції: Савицький О.А.
провадження №22-ц/824/3881/2026  Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Нежури В.А., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Обслуговуючий кооператив «Наш Дім» про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання майнових прав, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що нею здійснено повну оплату за майнові права на об`єкт будівництва - квартиру АДРЕСА_1 згідно з умовами договору про пайову участь у будівництві № М/3/42, укладеного 10.04.2017 року між позивачкою та ТОВ «Капітель Буд», який у свою чергу 27.02.2018 року уклав з ОК «Наш Дім» договір про часткові участь у будівництві. Позивачка зазначає, що їх було відмовлено державним реєстратором в проведенні реєстраційних дій, зокрема у реєстрації за нею права власності на спірну квартиру на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24.04.2024 року у справі № 761/26992/23, оскільки право власності на квартиру вже було зареєстровано за відповідачкою. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не вбачається можливим, з метою захисту порушених прав позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 68745327 від 04 серпня 2023 року, щодо квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1178 грн 82 коп..
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати частково рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 вересня 2025 року в частині задоволення позову частково. В цій частині прийняти нове рішення та у позові відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що права позивача не порушені взагалі, оскільки вона ніколи не набувала права власності в установленому законом порядку і не могла такого права набути. У позивача взагалі відсутні підстави для первинного набуття права власності на індивідуальне визначене майно, що виключає обрані нею способи правого захисту.
Позивач зазначав в усних поясненнях, що договірною підставою виникнення права власності на спірну квартиру є укладений позивачем з ОК «Наш дім» договір про пайову участь у будівництві № М/3/42 від 10.03.2020 року, однак відповідач вважає це твердження помилковим, оскільки укладений позивачем з ОК «Наш дім» договір про пайову участь у будівництві № М/3/42 від 10.03.2020 року вже був припинений внаслідок односторонньої відмови ОК «Наш дім» від договору. Крім того, матеріали справи не містять доказів виконання позивачем своїх зобов`язань за цим договором, зокрема відсутня 100% оплата за об`єкт інвестування.
Відповідач зазначала, що ОК «Наш дім» скористався передбаченим договором № М/3/42 від 10.03.2020 р. правом односторонньої відмови від договору внаслідок порушення позивачем термінів сплати вартості квартири, надіславши на адресу позивача лист № 17/11-1 від 17.11.2022 року про односторонню відмову від договору.
Наголошувала, що умовами договору № М/3/42 від 10.03.2020 року (пп. 5.4.5 п. 5.4, п. 7.4) передбачено право ОК «Наш дім» відмовитись від договору через порушення членом кооперативу термінів сплати вартості квартири.
ОК «Наш дім» скористався цим правом, надіславши на адресу позивача відповідні листи. У такий спосіб відбувся (був укладений) односторонній договір про відмову від договору, юридичним наслідком якого стало припинення правовідносин, що виникли між позивачем та ОК «Наш дім» за договором № М/3/42 від 10.03.2020 року.
При цьому, на переконання відповдіача, незгода іншої сторони договору (позивача) з його припиненням внаслідок односторонньої відмови від договору ОК «Наш дім» може бути реалізовано виключно шляхом визнання одностороннього правочину недійсним або встановлення факту його нікчемності (за наявності передбачених законом підстав такої нікчемності). 
Разом з цим матеріали справи не містять доказів визнання недійсним одностороннього правочину про односторонню відмову від договору про правову участь у будівництві №М/3/42 від 10.03.2020 року.
Вважає, що доводи позовної заяви, що позивач 100% виконала свої зобов`язання за договором про пайову участь суперечить дійсним обставинам справи.
Так, згідно наявній в матеріалах справи довідці позивач сплатила лише 97% вартості квартири, що свідчить що нею не в повному обсязі виконані зобов`язання за інвестиційним договором. А відтак правових підстав для визнання за позивачем як майнових прав, так і права власності немає.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначала про неналежність обраного способу правового захисту, з огляду на правові висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, де зазначено, що скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем є неналежним засобом правого захисту особи, яка вважає себе власником майна (п. 100 постанови).
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
04 березня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання від позивачки ОСОБА_2 , в якому просила суд закрити провадження з наступних підстав. Зазначала, що у ОСОБА_1 є наявний електронний кабінет та вона вчасно отримала повний текст рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.09.2025 року, відтак вважає, що строк на апеляційне оскарження поновленню не підлягає.
Крім того зазначала про те, що нарахі висунуто підозру приватному нотаріусу КМНО Чорногуз О.В., яка здійснила реєстрацію квартири АДРЕСА_2 на ОСОБА_1 , за таких обставин, на думку позивачки, відсутні підстави для перегляду рішення суду у справі № 761/28668/24.
Колегія суддів вважає клопотання позивачки ОСОБА_2 про закриття провадження у даній справі з підстав наведених у його змісті задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Твердження позивачки про те, що у відповідачки були відсутні підстави для поновлення строку для апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи повний текст оскаржуваного рішення ОСОБА_1 отримала в електронному кабінеті 24 вересня 2025 року, що підтверджується долученою до апеляційної скарги карткою руху документа з електронного кабінету підсистеми ЄСІТС - «Електронний суд».
У матеріалах справи також наявна довідка про доставку електронного документу, із якої вбачається, що документ в електронному вигляді було надіслано одержувачу ОСОБА_1 в її електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 24.09.2025 року о 12 год. 36 хв. (а.с. 86 том 2).
Сама ж апеляційна скарга подана в 30-денний строк (24.10.2025 року), з моменту отримання відповідачкою рішення суду першої інстанції, що відповідає вимога ст. 354 ЦПК України.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 354, п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України, відповідачка мала право заявляти клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Клопотання відповідачки щодо поновлення строку, було вирішено судом апеляційної інстанції під час відкриття апеляційного провадженяя у справі.
Щодо тверджень позивачки про те, що наразі перебуває кримінальне провадждення відносно приватного нотаріуса КМНО Чорногуз О.В., яка здійснила реєстрацію квартири АДРЕСА_2 на ОСОБА_1 , кодегія суддів вважає, що такі обставини не є підставою для закриття провадження у даній справі.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Разом з тим, дослідивши зазначені процесуальні рішення колегія суддів встановила, що було вирішено питання про забезпечення позову у даній справі, а не відмовлено у задоволенні позову, як зазначено у клопотанні.
Нормами ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для закриття провадження у справі. Позивачкою не наведено наявність процесуальних підстав (виходячи з предмету апеляційного перегляду) та не доведено відсутність спору в даній справі, наявність інших підстав для закриття провадження у справі.
Таким чином, з огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що підстави для застосування пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України відсутні, а у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі слід відмовити.
01 червня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Габуєва Г.Ю..
У своїх письмових поясненнях представник відповідача зазначав, що сама позивачка у позовній заяві, обгрунтовуючи наявність в неї справ на спірне майно, зазначає лише ріщення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року у справі № 761/26992/23, яке скасоване постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року, а інших підстав та доказів на їх підтвердження, які обгрунтовують набуття позивачем права власності на спірне майно, а також спростовують презумпцію правомірності книжкового володіння відповідачем зазначеним майном, позовна заява і додані до неї докази не містять.
Також зазначав, що судове рішення не обгрунтоване жодним дослідженим в судовому засіданні документом, на підставі якого судом визнане за позивачем первинне набуття ним права власності. Зокрема, не вказано, які документи підтверджують факт 100% оплати за укладеним позивачкою інвестиційним договором.
Крім того зазначав про те, що оскаржуваним рішенням суду скасована державна реєстрація права власності, що відповіднодо висновків Великої Палати Верховноо Суду є неналежним способом правового захисту, і це є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідачка зареєструвала за собою право власності на об`єкт нерухомості, який фактично в експлуатацію введений не був, тобто будівництво якого й на цей час не є завершеним, що не врахував приватний нотаріус КМНО Чорногуз О.В. при реєстрації за відповідачкою права власності на спірну квартиру, крім того будівництво спірної квартири також було проінвестовано позивачкою, як вона вважає в повному обсязі, і договір, який дає їй право на майнові права на цю квартиру, в законний спосіб розірвано не було. За таких обставин суд першої інстанції вважав, що вказана реєстрація права власності на квартиру за відповідачкою відбулась з порушенням вимог закону, у зв`язку з чим прийшов до висновку про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 68745327 від 04.08.2023 року, щодо квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 ..
Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Разом з тим, суд першої інстанції врахував, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду (постанови від 09.08.2018 р. у справі № 927/876/17, від 11.09.2018 року у справі № 910/9555/16 та ін.) власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (стаття 387 ЦК України) та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати (частина 3 статті 388 ЦК України).
Тобто, витребування майна має право ініціювати виключно власник майна, однак позивачка лише має право на набуття майнових прав на об`єкт будівництва, а вже після введення його в експлуатацію набути у встановленому законом порядку статус власника нерухомого майна, а тому суд першої інстанції відмовив позивачці в задоволенні позову у частині витребування на її користь від відповідачки квартири АДРЕСА_1 .
Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статтей 526, 527, 530-532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).
Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (право володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.
Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації..
Зазначена норма ЦК України не передбачає можливості виникнення права власності на новостворене нерухоме майно за рішенням суду.
Порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкту до експлуатації на час укладення сторонами договору про співпрацю по інвестуванню будівництва, порядку управління коштами регулювалися Законами України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19 червня 2003 року № 978-IV та «Про інвестиційну діяльність» від 18 вересня 1991 року № 1560-XII.
Відповідно до ч. 1 статті 19 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» після введення об`єкта будівництва в експлуатацію забудовник письмово повідомляє про це управителя та надає дані щодо фактичної загальної площі об`єктів інвестування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17 вказано, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (пункти 92, 93, 95 постанови).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) дійшла висновку, що у разі виконання інвестором власних інвестиційних зобов`язань після завершення будівництва об`єкта інвестування відповідно до вимог закону майнові права інвестора трансформуються у право власності, яке підлягає державній реєстрації за інвестором як первісним власником (пункт 108).
Встановлено, що 10.03.2017 року між позивачкою та ТОВ «Капітель Буд», який у свою чергу 27.02.2018 року уклав з ОК «Наш Дім» договір про часткову участь у будівництві, було укладено договір про пайову участь у будівництві № М/3/42, за яким об`єктом нерухомості, майнові права за яким передаються, є квартира АДРЕСА_1 .
Позивачці було відмовлено державним реєстратором в проведенні реєстраційних дій, зокрема у реєстрації за нею права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 , на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24.04.2024 року у справі № 761/26992/23, яким за позивачкою було визнано майнові права на вказану квартиру, оскільки право власності на цю квартиру вже було зареєстровано за відповідачкою. Вказане рішення в подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові.
Звертаючись з позовною заявою позивачка наголошувала на тому, що нею було сплачено ТОВ «Капітель Буд» 100 % вартості майнових прав на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 , однак такі твердження позивачки спростовуються матеріалами справи.
Відповідо до пп. 4.8.1 п. 4.8 договору про пайову участь у будівництві №М/4/42 від 10.03.2020 року встановлено, що член кооперативу зобов`язаний здійснити доплату за додаткові квадратні метри у випадку перевищення фактичної площі над проектною більш ніж на 0,5 кв.м. за поточною ціною вартості кв.м..
У п. 2.2. договору було зазначено загальна (проектна) площа -24,12 кв.м..
За даними технічного паспорту, фактична загальна площа об`єкту нерухомості збільшилась на 2,18 кв.м., та становить 26,3 кв.м. (а.с. 141-142 том 1).
Відповідно до довідки ТОВ «Капітель Буд» від 23 травня 2018 року, яка видана ОСОБА_2 , вбачається, що відповідно до умов договору ОСОБА_2 сплатила продавцю грошові кошти у розмірі 253 301 грн 00 коп., в тому числі ПДВ 30% - 42 216 грн 83 коп., що складає 97% (24,124 м.кв.) вартості на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 140 зворот том 1).
Таким чином, відповідно до даної довідки позивачка сплатила лише 97% вартості квартири, що свідчить про не повне виконання зобов`язання за інвестиційним договором.
В свою чергу, ОК «Наш Дім» скоритався правом передбаченим пп. 4.8.1 п. 4.8 договору про пайову участь у будівництві, та надіслав лист від 24.10.2022 року про необхідність оплати додаткових квадратних метрів (а.с. 140 том 1).
Однак матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили виконання позивачкою такої вимоги (щодо оплати додаткових 2,18 квадратних метрів).
ОК «Наш Дім» скористався передбаченим правом за договором №М/3/42 від 10.03.2020 року щодо односторонньої відмови від договору внаслідок порушення позивачкою термінів сплати вартості квартири, надіславши на адресу позивачки лист № 17/11-1 від 17.11.2022 року про односторонню відмову від договору (а.с. 139 том 1).
Ця одностороння відмова в судовому порядку не визнавалась недійсною.
В подальшому, після припинення договору між позивачкою та ОК «Наш Дім» про пайову участь у будівництві від 10.03.2020 року, 18.12.2022 року між ОК «Наш Дім» та відповідачкою укладено договір про пайову участь у будівництві № М/3/42, за умовами якого відповідач набуває право власності на кв. АДРЕСА_1 .
У подальшому на підставі вказаного договору та документів, що підтверджують виконання його умови, відповідачка зареєструвала за собою право власності на вказану квартиру як на закінчений будівництвом об`єкт, що підтверджується відповідним витягом.
З урахуванням викладеного, у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 68745327 від 04.08.2023 року, щодо квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , оскільки відповідачка набула майнові права у законний спосіб та дотримавшись вимог догвоору про пайову участь у будівництва, між тим позивачкою ОСОБА_2 не виконано в повному обсязі зобов`язання за інвестиційним договором, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів 100% сплати позивачкою договірної вартості квартири. Тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити, оскільки майнові права позивача не порушені.
Доводи апеляційної інстанції заслуговують на увагу та знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному суді.
Суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивачки не були порушені відповідачем.
Щодо судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 на користь держави 1178,82 грн судового збору.
З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанці в частині задоволених позовних вимог, тому враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідача.
Що стосується понесених судових витрат відповідачем, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з апеляційною скаргою відповідач сплатила судовий збір за її подання у розмірі 1816,80 грн (а.с. 90 том 2).
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог, такі судові витрати на користь відповідача необхідно компенсувати за рахунок держави. Тому з держави на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1816,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 вересня 2025 року скасувати в частині задоволених позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 68745327 від 04 серпня 2023 року, щодо квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні вказаних вимог.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 вересня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1178 грн 82 коп. скасувати.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Сплачений ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816 грн 80 коп. компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складено «08» червня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді В.А. Нежура

С.Г. Музичко