ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/637/26
23 квітня 2026 року 
м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Грипіч Л.А.
розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, посвідчення водія НОМЕР_1 видане 05.09.2025 ТСЦ 5641, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
02 лютого 2026 року о 15:11 год., в м.Костопіль по вул.Степанська 119/4, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інспектором 3 взводу 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області складено протокол серії ЕПР1 №581409 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 02.02.2026 о 14:09, в м.Костопіль по вул.Степанська 119/4 громадянин ОСОБА_1 , повторно керував транспортним засобом Fiat Doblo, державний номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим повторно протягом року вчинив порушення (17.03.2025 відносно громадянина ОСОБА_1 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕНА 4290830 за ч.2 ст.126 КУпАП про накладення стягнення у вигляді штрафу), чим порушив ст.15 ЗУ «Про дорожній рух», чим порушив п.2.1«а» ПДР.
Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В судовому засіданні ОСОБА_1 факт вчинення ним правопорушення заперечив та пояснив, що він має посвідчення водія, яке отримав після притягнення його 17.03.2025 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме 05.09.2025, він показував посвідчення поліцейським 02.02.2026, але останні не побачили його у своїй базі даних і скали відносно нього протокол за ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вважає, що поліцейські неправомірно склали відносно нього протокол і що у його діях немає складу адміністративного правопорушення. Надав суду копію посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 05.09.2025 з дозволеними категоріями «А» та «В».
Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , повно, всебічно та об`єктивно дослідивши протокол та матеріали, додані до протоколу, дійшов наступних висновків.
Так на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення надано: протокол про адміністративне правопорушення від 02.02.2026 серії ЕПР1 №581409; довідку інспектора ВАП УПП в Рівненській області ДПП капітана поліції Ю.Мороз, з якої вбачається, що відповідно до запиту ІПНП підсистеми «Адмінпрактика» 17.03.2025 відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було винесено постанову про адміністративне правопорушення ЕНА №4290830 за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу на суму 3400 гривень, відповідно до запиту ІПНП ГСЦ «Посвідчення водія» посвідчення водія громадянина ОСОБА_1 не знайдено; роздруковану з картки бази ІПНП копію постанови серії ЕНА №4290830 від 17.03.2025; відеозаписи.
Відповідно до ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою – четвертою цієї статті, які у свою чергу передбачають відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Судом встановлено, що 17.03.2025 ОСОБА_1 постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4290830 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення за фактом керування останнім транспортним засобом не маючи права керування, а саме не маючи посвідчення водія відповідної категорії.
Факт відсутності посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії станом на 17.03.2025 ОСОБА_1 визнав.
Разом з тим судом також встановлено, що 05.09.2025 ОСОБА_1 отримав у Територіальному сервісному центрі №5641 посвідчення водія серії НОМЕР_1 на право керування транспортними засобами категорії «А» та «В».
Копію виданого 05.09.2025 посвідчення водія серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 надав суду і вказана копія долучена до матеріалів справи.
Більше того, як вбачається із складеного відносно ОСОБА_1 02.02.2026 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №581409, особу ОСОБА_1 встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_1 , тобто поліцейський прийняв вказаний документ до уваги для встановлення особи відносно якої складався протокол про адміністративне правопорушення.
Проте, судом також встановлено, що за змістом довідки інспектора ВАП УПП в Рівненській області ДПП капітана поліції Ю.Мороз, відповідно до запиту ІПНП ГСЦ «Посвідчення водія» посвідчення водія громадянина ОСОБА_1 не знайдено.
Суд враховує, що відповідно до п.2.1«а» Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно за ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою–четвертою цієї статті, які у свою чергу передбачають відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Склад передбаченого ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення передбачає, у даному випадку, наявність повторності протягом року керування транспортним засобом не маючи посвідчення водія 
Разом з тим, як встановлено судом, ОСОБА_1 станом на 02.02.2026 вже мав посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «А» та «В», яке отримав 05.09.2026 у Територіальному сервісному центрі 5641.
У зв`язку з наведеним, суд не приймає до уваги як належний доказ долучену до протоколу довідку інспектора ВАП УПП в Рівненській області ДПП капітана поліції Ю.Мороз, яка містить відомості про відсутність посвідчення водія ОСОБА_1 , оскільки останній відповідне посвідчення водія станом на 02.02.2026 мав, пред`явив його поліцейським, останні встановили на його підставі особу ОСОБА_1 , а факт відсутності відомостей про посвідчення водія за запитом ІПНП ГСЦ «Посвідчення водія» може свідчити лише про відсутність належного обміну інформацією між базами даних або некоректну роботу пошукових систем, а не про відсутність у ОСОБА_1 відповідного посвідчення.
Доказів протилежного суду не надано і судом таких доказів під час розгляду справи не здобуто.
Також суду не надано доказів внесення відомостей до ЄРДР за відповідною частиною ст.358 КК України, а саме за фактом підроблення документів, чи використання підроблених документів, що у свою чергу підтверджує відсутність у поліцейських станом на 02.02.2026 сумніву у достовірності наявного у ОСОБА_1 та пред`явленого ним посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 05.09.2025.
Відтак, суд дійшов висновку, що за наявності у ОСОБА_1 станом на 02.02.2026 посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 05.09.2025 на право керування транспортними засобами, зокрема категорії «В», відсутні підстави вважати, що така особа підлягає адміністративній відповідальності за ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за фактом керування повторно протягом року транспортним засобом не маючи посвідчення водія відповідної категорії.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004).
Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 визначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових принципах, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.
За ст.9 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Отже, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити усі гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності.
Відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч.1 ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.
Відтак, дослідивши наявні в матеріалах справи докази кожен окремо та у їх сукупності і взаємозв`язку, надавши їм відповідну правову оцінку, враховуючи наявність у ОСОБА_1 станом на 02.02.2026 посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії та з огляду на практику Європейського суду з прав людини, у суду виник обґрунтований сумнів у доведеності поза розумним сумнівом вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення.
Враховуючи наведене, суд дійшов переконливого висновку про те, що в діях  ОСОБА_1  відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Керуючись наведеним та ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі №564/637/26 про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Рівненської апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя	Л. А. Грипіч