ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/13932/25 Головуючий суддя І інстанції Зінченко О. В.
Провадження № 22-ц/818/1836/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших фактів, з них:.
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року  м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2025 року, у цивільній справі № 638/13932/25, за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Харківська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення,
в с т а н о в и в:
11 липня 2025 року  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Васіліу Світлани Валентинівни звернулась до суду з заявою, в якій, з урахуванням уточнення, просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , більше ніж п`ять років, починаючи з 2008 року до дня його смерті.
Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 14/100 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 заявниця звернулась до нотаріуса для оформлення спадкових справ, оскільки вона проживала з померлим більше ніж 5 років та опікувалась ним, є спадкоємицею четвертої черги спадкоємців за законом, однак нотаріусом було роз`яснено, що для оформлення спадщини їй необхідно звернутися до суду для визначення черги у спадкуванні.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2025 року заяву задоволено.
Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , більше ніж п`ять років, починаючи з 2008 року до дня його смерті. 
Не погодившись з рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було надано доказів щодо підтвердження факту проживання, ведення спільного господарства наявність спільних витрат купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла.
Вказала, що за змістом п. 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 №5-рп/99 до членів сім`ї можуть належати не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Однак при цьому умовою для визнання таких осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність зокрема спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, обов?язковою умовою для визнання осіб членами сім?ї та факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини (постанови Великої Палати Верховного суду 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц та Верховного Суду від 25.11.2019 у справі N? 202/5003/16-ц).
Апелянт зазначив, що при ухваленні рішення судом не було враховано, що матеріали справи не містять доказів, які можуть підтверджувати факт проживання зі спадкодавцем однією сім?єю. Позивачем не доведено доказами реальності сімейних відносин, наявності спільного бюджету з померлим, їх спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, домовленостей про порядок користування житловим приміщенням.
Вважала, що встановлений судом факт родинних відносин між померлою особою та заявником може вплинути на майнові права Харківської міської ради, зокрема, щодо визнання квартири відумерлою спадщиною та передачі її до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, відповідно до ст.1277 ЦПК України.
16 лютого 2026 року до Харківського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.
Вказала, що на час смерті померлому було 77 років. За класифікацією Всесвітньої організації охорони здоров`я, до категорії людей похилого віку належать особи віком старше 60 років, від 75 до 90 років включно це люди старечого віку. В нашому випадку померлий був старечого віку, тобто він не міг самостійно про себе піклуватися в силу свого віку. Проживаючи разом, вони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки. Заявниця повністю опікувалася життям спадкодавця, що, з огляду на їх тривале спільне проживання та наявність спільних інтересів, є ознакою ведення спільного господарства. Сам спадкодавець вважав відносини з позивачем близькими до відносин батька з дочкою, що підтверджено показаннями свідків. Свідки підтвердили, що ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_2 з 2008 року спільно зробили ремонт, об`єднавши свої кімнати у двокімнатну квартиру, зі спільним санвузлом та кухнею та почали проживати разом. Померлий взагалі не розумівся в побутових справах, тому увесь побут повністю взяла на себе заявниця (прибирання, приготування їжі, робила покупки для спільного користування, користувалась їх спільним бюджетом тощо). З тих пір вони проживали як батько та донька. Свідок підтвердила, що заявниця та померлий, крім спільних побутових питань, спільно проводили свята та дозвілля.
Також згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї від 02.08.2006 № 0610/190, виданою керівником організації, яка здійснює експлуатацію жилого фонду, померлий не має членів сім`ї, проживав з 2006 року рядом із заявницею. Тобто станом на 2006 рік вона проживала там же де і померлий.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.
Задовольняючи заяву суд першої інстанції вважав її доведеною.
Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до положень п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною 1 статті 315 ЦПК України встановлено перелік справ про встановлення фактів, які розглядає суд. Даний перелік не є вичерпним та ч.2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановленихст.1259 цього Кодексу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).
Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25.10.2024, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожею О.М. на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, була відкрита спадкова справа 136/2025.
Листом Шостої харківської міської державної нотаріальної контори № 1394/02-14 від 11.07.2025 на ім`я ОСОБА_1 , останній нотаріусом рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту родинних відносин між нею та спадкодавцем та визначення черги у спадкуванні, однак рішення про відмову в оформленні права на спадщину не приймалось. 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Із матеріалів справи вбачається, що померлий ОСОБА_2 інших спадкоємців, крім ОСОБА_1 , яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, не має.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 для доведення факту спільного проживання із ОСОБА_2 надала довідку з місця проживання про склад сім`ї від 02.08.2006 № 0610/190, виданою керівником організації, яка здійснює експлуатацію жилого фонду, померлий не має членів сім`ї, а заявниця була сусідкою (а.с.5).
Тобто станом на 2006 рік вона проживала там же де і померлий.
Разом з тим, всупереч вказаній нормі ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не звернув уваги, що згідно матеріалів справи, а саме копії паспорта (а.с.51) вона станом на 02.08.2018 має офіційно зареєстроване місце проживання за іншою адресою: АДРЕСА_2 . 
У судовому засіданні були допитані свідки. Однак, їх показання щодо об`єднання кімнат заявниці та ОСОБА_2 об`єктивно належними і допустимими письмовими доказами (технічним паспортом тощо) не підтверджені, які і свідчення про те, що заявниця вела з ОСОБА_2 спільне господарство: у справі відсутні документи про те, що у них були спільні витрати, щодо придбання спільного майна чи спільних послуг, ведення спільного бюджету тощо.
З огляду на це колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 не довела факт постійного проживання із покійним ОСОБА_2 , ведення із останнім спільного господарства, наявність у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.
Аналогічна висновки щодо недостатності показань свідків для доведення ведення спільного господарства були висловлені у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі N 466/3769/16 (провадження N 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі N 522/25049/16-ц (провадження N 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі N 712/14547/16-ц (провадження N 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі N 490/10757/16-ц (провадження N 61-42601св18).
Таким чином, доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, та спростовують висновки суду першої інстанції.

У зв`язку з чим рішення суду першої інстанції відповідно до п.п. 3, 4 ч .1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасування з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції становить 908 грн 40 коп. (а.с. 147).

Сума судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради становить 908,40 грн.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради –задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2025 року-скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа – Харківська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір у розмірі 908 грн 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 10 червня 2026 року.

Головуючий   В.Б. Яцина.

Судді колегії    Ю.М. Мальований.

О.В. Маміна.