Справа №461/3324/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року          м.Львів
Галицький районний суд міста Львова у складі:
головуючого судді Стрельбицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання Чорнія Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами окремого позовного провадження цивільну справу за заявою
ОСОБА_1 
( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ),
заінтересована особа 
Галицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові 
Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 
(79005, м. Львів, вул. Грушевського, 16; ЄДРПОУ: 33286062; vcs_gl@lv.lv.drsu.gov.ua) 
про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

встановив:

Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання,   інші процесуальні дії у справі.
06.05.2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, у якій просить встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт. Липовець Вінницької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 76 років, на тимчасово окупованій території України - у смт. Нижні Сірогози Херсонської області.
В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що вона є онукою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на тимчасово окупованій території України, а саме у смт. Нижні Сірогози Херсонської області.
Вказує, що отримати свідоцтво про смерть в органі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки смерть особи настала на тимчасово окупованій території України, де на даний момент неможливо отримати документ встановленої форми про смерть, що може бути прийнятий органом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, а встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка та реалізації спадкових прав.
З огляду на викладене, заявниця звернулася до суду для вирішення даного питання у судовому порядку.
06.05.2026 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.
Заявниця та представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.
Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 
1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;
2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;
3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;
4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Згідно ч. 2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.
Отже, з метою забезпечення невідкладного розгляду справи, суд вважає, що розгляд справи у відсутності сторін є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи чи обставини які перешкоджають проведенню розгляду заяви не встановлені.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною 2 ст. 317 ЦПК України встановлено, що справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладено шлюб 03.09.1994 року, який зареєстрований Нижньосірогозьким райвідділом РАГС Херсонської області про, що в книзі реєстрації актів про одруження 03.09.1994 року зроблено запис №32.
Від шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась донька ОСОБА_6 про, що в книзі записів актів громадянського стану про народження 18.04.1995 року зроблено відповідний запис за №18, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .
Рішенням Ніжньосірогозького районного суду Херсонської області від 19.08.2005 року у справі №2-365/2005 розірвано шлюб, який зареєстрований 03.09.1994 року Нижньосірогозьким райвідділом РАГС Херсонської області між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис №32. Дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , залишено на виховання матері - ОСОБА_9 . 
Між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , укладено шлюб 31.10.2025 року, який зареєстрований Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про, що складено відповідний актовий запис №957. 
Відтак, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є онукою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження смт. Липовець Вінницької області, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у смт. Ніжні Сірогози Херсонської області.
Згідно частини 1 статті 17 Закону України ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:  1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).
Статтею 49 ЦК України встановлено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до роз`яснень, наданих у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.
У абзаці першому п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.
Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд знаходить за можливе та необхідне врахувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив на тому, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Сформовані вище висновки Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними усі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Беручи до уваги вищенаведені доводи та мотиви, зазначену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. 
Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.
У свою чергу, суд враховує, що проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_2 неможливо, оскільки відсутній належний документ, який, відповідно до чинного законодавства, підтверджує факт смерті.
Отже, встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідне заявниці для реєстрації смерті в єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян України. Наявні у заявниці документи не створюють правових наслідків та не дозволяють безпосередньо вчинити державну реєстрацію смерті.
Водночас, ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з того, що в даній категорії справ у судовому порядку встановлюється сам факт смерті, а не медичний діагноз або причина смерті. 
Виходячи з вищенаведеного, оцінюючи в цілому докази по справі, беручи до уваги вищенаведені встановлені під час розгляду справи обставини, доводи та мотиви, зокрема наявність у заявниці об`єктивних перешкод у реєстрації факту смерті громадянки ОСОБА_2 внаслідок тимчасової окупації території на якій остання померла, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підтверджуються належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами у справі, забезпечать реалізацію гарантованих державою прав, а тому наявні законні підстави для задоволення заяви.
Керуючись ст. 1, ч. 3. ст. 9 Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 293, 317, 319, 430 ЦПК України, 

ухвалив:

Заяву задовольнити.
Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , уродженки смт. Липовець, Вінницької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 76 років, на тимчасово окупованій території України - с. Нижні Сірогози, Херсонської області.
Рішення суду підлягає негайному виконанню.
Копію рішення суду невідкладно направити до Галицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) для відома та виконання.
Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.  Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Повний текст рішення складено 25.11.2025 року.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:
заявник -  ОСОБА_1 
( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;  ІНФОРМАЦІЯ_1 )
заінтересована особа - 
Галицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові 
Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 
(79005, м. Львів, вул. Грушевського, 16; ЄДРПОУ: 33286062; vcs_gl@lv.lv.drsu.gov.ua ) 

Головуючий суддя Стрельбицький В.В