ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року  Справа № 924/870/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А. ,  суддя Романюк Ю.Г. 

секретар судового засідання Політуча В.В. 
за участю представників сторін:
органу прокуратури - Котяй І.В.;
відповідача - Романишен Р.М., адвокат (в режимі відеоконференції);
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український імідж" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17 лютого 2025 року (повний текст складено 26.02.2025) у справі № 924/870/24 (суддя Муха М.Є.)
за позовом Першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі органів, уповноважених державою здійснювати функції у спірних правовідносинах:
1) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях
2) Державного агентства водних ресурсів України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український імідж"
про визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації від 02.12.2020 №98/1376, стягнення 300 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 17.02.2025 у справі №924/870/24 позов Першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі органів, уповноважених державою здійснювати функції у спірних правовідносинах - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях, Державного агентства водних ресурсів України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український імідж" про визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації від 02.12.2020 №98/1376, стягнення 300 000,00 грн, задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації від 02.12.2020 №98/1376, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український імідж".
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український імідж" в дохід держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях 300 000,00 грн.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український імідж" на користь Хмельницької обласної прокуратури 7528 грн витрат по сплаті судового збору.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Український імідж" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Хмельницької області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Український імідж" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.02.2025 у справі № 924/870/24. Призначено справу №924/870/24 до розгляду на 28.04.2025 об 12:30 год.
Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
У поданих запереченнях відповідач зазначає про необґрунтованість доводів прокурора, їх невідповідність актуальним правовим позиціям Верховного Суду, відсутність підстав для застосування положень ч.3 ст.228 ЦК України, а також про обрання прокурором неналежного способу захисту.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 зупинено апеляційне провадження у справі №924/870/24, відкрите за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Український імідж" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.02.2025, до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду. Зобов`язано сторін повідомити Північно-західний апеляційний господарський суд про результати перегляду Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23.
29.01.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Український імідж" надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, у зв`язку із винесенням 19.12.2025 постанови Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №922/3456/23.
Розпорядженням керівника апарату суду від 09.02.2026 №01-05/113 у зв`язку із звільненням судді-члена колегії Грязнова В.В., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №924/870/24.
Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі №924/870/24 визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А., суддя Романюк Ю.Г.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 прийнято справу № 924/870/24 до провадження у складі колегії суддів: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А., суддя Романюк Ю.Г. Поновлено апеляційне провадження у справі №924/870/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Український імідж" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.02.2025. Розгляд апеляційної скарги призначено на 02.03.2026 об 12:30 год.
У додаткових поясненнях відповідач зазначає про відсутність правових підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК України, наголошує на обов`язковості врахування актуальної правової позиції Верховного Суду, відповідно до якої сам по собі факт антиконкурентних узгоджених дій не свідчить про недійсність правочину, а також вказує на недоведеність прокурором спрямованості спірного правочину на порушення інтересів держави та суспільства.
02.03.2026 на адресу суду надійшло клопотання Хмельницької обласної прокуратури про зупинення провадження у справі № 924/870/24 до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/20111/23.
В обґрунтування клопотання заявник вказує, що правовідносини у справі №910/20111/23 є подібними до правовідносин, що склалися у даному спорі.
Протокольною ухвалою від 02.03.2026 в судовому засіданні оголошено перерву до 23.03.2026 об 11:30 год.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 клопотання Хмельницької обласної прокуратури про зупинення провадження у справі №924/870/24 задоволено. Зупинено апеляційне провадження у справі № 924/870/24, відкрите за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Український імідж" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.02.2025, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/20111/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду. Зобов`язано сторін повідомити Північно-західний апеляційний господарський суд про результати перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/20111/23.
Здійснивши опрацювання відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, колегією суддів встановлено, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2026 справу № 910/20111/23 повернуто відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для прийняття справи до свого розгляду, з огляду на те, що колегією касаційного суду не обґрунтовано наявності виключної правової проблеми, відповідні правові питання врегульовані сформованою та послідовною практикою Верховного Суду, відсутні розбіжності у правозастосуванні та суперечливі правові висновки, а наведені мотиви фактично зводяться до незгоди з існуючою правовою позицією без належного обґрунтування необхідності відступу від неї, при цьому, такі питання можуть бути вирішені судом касаційної інстанції в межах наданих йому процесуальних повноважень.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 поновлено апеляційне провадження у справі № 924/870/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Український імідж" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.02.2025. Розгляд апеляційної скарги призначено на 11.05.2026 об 12:40 год.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.05.2026 відмовлено у задоволенні заяви представника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях про участь в судовому засіданні, призначеному на 11.05.2026 об 12:40 год. у справі № 924/870/24, в режимі відеоконференції у зв`язку з відсутністю технічної можливості її проведення через зайнятість залів відеоконференцзв`язку іншими судовими засіданнями.
В судове засідання представники позивача-1, позивача-2 та третьої особи не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.
Частинами 11, 12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому, явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників позивача-1, позивача-2 та третьої особи.
Безпосередньо в судовому засіданні представник відповідача та прокурор повністю підтримали вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі, відзиві на неї, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.
Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача та прокурора, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення місцевого господарського суду - скасувати, прийнявши нове рішення, яким в позові відмовити.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, в офіційному виданні Фонду державного майна України "Відомості приватизації" № 45 (1325) від 23.09.2020 було опубліковано інформаційне повідомлення про проведення в електронній торговій системі продажу на аукціоні без умов об`єкта малої приватизації - окремого майна, а саме будівлі ремонтної майстерні літ. "Г-1" загальною площею 751,2 кв.м, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Івана Франка, 53 та обліковується на балансі Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області.
Надалі, 19.10.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Український імідж" подано заяву № 19-10 на участь в електронному аукціоні UA-PS-2020-09-23-000075-3, при цьому, розмір закритої цінової пропозиції склав 103 000,00 грн.
Разом з тим, 19.10.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Укренергобудресурси" подано заяву № 335 на участь в електронному аукціоні UA-PS-2020-09-23-000075-3, при цьому, розмір закритої цінової пропозиції склав 301 000,00 грн.
Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Український імідж" №19-10/2 від 19.10.2020 щодо ідентифікації осіб - власників істотної участі (10% і більше) у статутному капіталі, встановлено, що фізичній особі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) належить 100% статутного капіталу товариства.
Водночас, згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренергобудресурси" № 335/2 від 19.10.2020 щодо ідентифікації осіб - власників істотної участі (10% і більше) у статутному капіталі, встановлено, що 100% статутного капіталу належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Глай", у свою чергу, власниками якого є фізична особа ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з часткою 70% та фізична особа ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з часткою 30%.
21.10.2020 відбувся електронний аукціон з продажу об`єкта малої приватизації - будівлі ремонтної майстерні літ. "Г-1" загальною площею 751,2 кв.м по вул. Івана Франка, 53 у м. Старокостянтинів, про що 04.11.2020 складено протокол електронного аукціону №UA-PS-2020-09-23-000075-3, який затверджено наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях від 11.11.2020 №1196.
Згідно з вказаним протоколом, до участі в аукціоні було допущено 8 учасників, які подали свої закриті цінові пропозиції, зокрема стартові пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Український імідж" - 103 000 грн та Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренергобудресурси" - 301 000 грн, а також подальші цінові пропозиції, у тому числі у третьому раунді: Товариства з обмеженою відповідальністю "Український імідж" - 155 556,00 грн, Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренергобудресурси" - 301 000,00 грн.
За результатами проведеного аукціону переможцем визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРЕНЕРГОБУДРЕСУРСИ".
Поряд з цим, згідно з відповідним протоколом, Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРЕНЕРГОБУДРЕСУРСИ" відмовилось від підписання протоколу про результати електронного аукціону об`єкта малої приватизації, у зв`язку з чим 04.11.2020 складено відповідний акт.
В подальшому, 02.12.2020 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (далі - Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" (далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу (далі - Договір) об`єкта малої приватизації - будівлі ремонтної майстерні літ. "Г-1" загальною площею 751,2 кв.м, що розташована за адресою: вул. Івана Франка, 53, м.Старокостянтинів.
Відповідно до п.1.1 Договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю, який став переможцем електронного аукціону без умов №UA-PS-2020-09-23-000075-3, об`єкт малої приватизації - окреме майно, а саме будівлю ремонтної майстерні літ. "Г-1" загальною площею 751,2 кв.м, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Івана Франка, 53, та обліковується на балансі Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області (код за ЄДРПОУ 05446893), а Покупець, у свою чергу, зобов`язується прийняти об`єкт приватизації, сплатити ціну його продажу та виконати визначені договором умови.
При цьому, встановлено, що об`єкт приватизації належить державі Україна в особі Державного агентства водних ресурсів України (код ЄДРПОУ 37472104), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.04.2019 №164781801, виданим державним реєстратором Хмельницького бюро технічної інвентаризації Павлюк І.І., дата реєстрації - 19.04.2019, номер запису про право власності - 31329111, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1818414168108.
Відповідно до п.2.1 Договору, згідно з протоколом про результати електронного аукціону без умов №UA-PS-2020-09-23-000075-3 від 04.11.2020, затвердженим наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях від 11.11.2020 № 1196, ціна продажу об`єкта приватизації становить 186 667 грн 20 коп, у тому числі ПДВ - 31 111 грн 20 коп.
Зазначений договір купівлі-продажу підписаний сторонами та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. (серія та номер договору - 8120), при цьому, право приватної власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1818414168108, номер запису про право власності - 40158410).
Крім того, відповідно до платіжного доручення № 179 від 23.12.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" сплачено 186 607,20 грн за об`єкт приватизації згідно з договором купівлі-продажу № 98/1376.
З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2021 Хмельницькою обласною прокуратурою направлено на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях запит №15/2-257вих-21 щодо здійснення перевірки та розслідування за фактами пов`язаності та можливих узгоджених дій учасників аукціону з приватизації будівлі ремонтної майстерні літ. "Г-1" загальною площею 751,2 кв.м, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м.Старокостянтинів, вул. Івана Франка, 53, із проханням повідомити про результати розгляду зазначеного питання.
В подальшому, 24.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" (далі - Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПВО" (далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого Продавець передав Покупцю, а Покупець прийняв у власність нерухоме майно, а саме будівлю ремонтної майстерні літ. "Г-1", що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Івана Франка, 53, загальною площею 751,2 кв.м (п.1.1 Договору).
Відповідно до п.2.1 Договору, продаж вказаного нерухомого майна здійснено за ціною 300 000,00 грн без ПДВ, які, як передбачено умовами Договору, Продавець одержав від Покупця у повному обсязі ще до моменту його підписання.
Згідно з п.2.3 Договору, проведення державної реєстрації правочину підтверджує факт повного розрахунку між сторонами.
Пунктом 3.1 Договору визначено, що передача нерухомого майна Продавцем Покупцю здійснюється у день нотаріального посвідчення цього Договору та включає сукупність дій, які мають бути вчинені в день його укладення, а саме: складання відповідного акта приймання-передачі у письмовій формі у двох примірниках із підписанням уповноваженими представниками сторін, а також передачу продавцем покупцю всієї документації (у тому числі технічної) та ключів від об`єкта відчуження.
Вказаний договір купівлі-продажу підписаний сторонами та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.П., зареєстрований за № 746.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №258686816 від 27.05.2021 та №382638549 від 12.06.2024, встановлено, що об`єкт нерухомості - будівля ремонтної майстерні літ. "Г-1" загальною площею 751,2 кв.м, розташована за адресою: Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Івана Франка, 53, реєстраційний номер 1818414168108 - зареєстрований 24.05.2021 за Товариством з обмеженою відповідальністю "ПВО", форма власності - приватна, підстава для державної реєстрації - договір купівлі-продажу, серія та номер 746 від 24.05.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.П.
Зазначені обставини також встановлені постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 у справі № 924/621/21, яка набрала законної сили.
Крім того, згідно з розпорядженням адміністративної колегії Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 17.09.2021 №72/68-рп/к про початок розгляду справи №72/63-21, за результатами дослідження електронного аукціону №UA-PS-2020-09-23-000075-3 з продажу об`єкта малої приватизації - будівлі ремонтної майстерні літ. "Г-1" загальною площею 751,2 кв.м по вул. Івана Франка, 53 у м. Старокостянтинів, адміністративною колегією встановлено ознаки узгодженості поведінки Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЕНЕРГОБУДРЕСУРСИ" при підготовці тендерних пропозицій, а також відсутність реальної змагальності під час проведення аукціону, наслідком чого стало спотворення конкуренції, що, у свою чергу, обмежило замовника у можливості вибору найбільш економічно вигідних цінових пропозицій, які могли б бути сформовані за умов добросовісної конкуренції.
У зв`язку з наведеним адміністративною колегією постановлено розпочати розгляд справи за ознаками вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів зазначеного аукціону.
Крім того, згідно з листом Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №72-02/4388 від 18.10.2021, відповідне відділення повідомило Хмельницьку обласну прокуратуру та надало копію розпорядження адміністративної колегії від 17.09.2021 №72/68-рп/к про початок розгляду справи №72/63-21 за ознаками вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРЕНЕРГОБУДРЕСУРСИ" порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Рішенням адміністративної колегії Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.08.2023 №72/59-р/к у справі №72/63-21 встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" та Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРЕНЕРГОБУДРЕСУРСИ" вчинили порушення, передбачене п.1 ст.50 та п.4 ч.2 ст.6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів аукціону щодо продажу об`єкта малої приватизації - будівлі ремонтної майстерні літ. "Г-1" загальною площею 751,2 кв.м - одноповерхової цегляної будівлі, перекритої залізобетонними плитами, електрифікованої, який відбувся у вересні - жовтні 2020 року (замовник - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях) (ідентифікатор електронного аукціону ЦА-Р8-2020-09-23-000075-3).
За вчинення зазначеного порушення, відповідно до ч.5 ст.52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", на вказаних суб`єктів господарювання накладено штрафи, а саме: на Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" - у розмірі 6200,00 грн, та на Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРЕНЕРГОБУДРЕСУРСИ" - у розмірі 5060,00 грн.
Як вбачається з п.66 рішення адміністративної колегії, на підставі зібраних у ході розгляду справи доказів та дослідження сукупності обставин, які об`єктивно могли вплинути на поведінку Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЕНЕРГОБУДРЕСУРСИ", відділення дійшло обґрунтованого висновку про узгоджений характер дій зазначених суб`єктів господарювання. 
Зокрема, встановлено, що такі дії полягали у використанні одного електронного майданчика для подання пропозицій, синхронності поведінки у часі, використанні однієї ІР-адреси під час участі в аукціоні та при поданні податкової звітності, наявності спільних засновників, зареєстрованих за однією адресою, однаковій адресі реєстрації учасників, а також спільному використанні одного номера телефону, що у своїй сукупності свідчить про відсутність реальної самостійності їх поведінки та спрямованість на спотворення результатів аукціону №UA-PS-2020-09-23-000075-3, внаслідок чого було обмежено можливість замовника здійснити вибір найбільш економічно вигідної пропозиції за умов добросовісної конкуренції.
Крім того, відповідно до п.67 зазначеного рішення, адміністративна колегія дійшла висновку, що погоджена поведінка суб`єктів господарювання (учасників торгів) усуває конкуренцію між ними, що, у свою чергу, призводить до спотворення конкурентного середовища під час визначення замовником найкращої пропозиції, яка може бути сформована виключно за умов реальної змагальності.
Як вбачається з матеріалів справи, листом Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №72-02/1557 від 31.08.2023 Хмельницьку обласну прокуратуру повідомлено про прийняття рішення №72/59-р/к від 25.08.2023.
Водночас, відповідно до платіжної інструкції №326 від 31.10.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" сплачено штраф у сумі 6200,00 грн за порушення законодавства про захист економічної конкуренції згідно з витягом із рішення від 25.08.2023 №72/59-р/к у справі №72/63-21.
Аналогічно, відповідно до платіжної інструкції №299 від 01.11.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРЕНЕРГОБУДРЕСУРСИ" сплачено штраф у сумі 5060,00 грн за порушення законодавства про захист економічної конкуренції згідно з витягом із рішення від 25.08.2023 №72/59-р/к у справі №72/63-21.
Крім того, листом №15/2-906вих-23 від 06.12.2023 Хмельницька обласна прокуратура звернулася до Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України з проханням надати належним чином засвідчену копію рішення №72/59-р/к від 25.08.2023, а також повідомити інформацію щодо сплати накладених штрафів.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, листом Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.12.2023 №72-02/2077 повідомлено Хмельницьку обласну прокуратуру та надано відповідні документи, згідно з якими рішення адміністративної колегії від 25.08.2023 №72/59-р/к Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРЕНЕРГОБУДРЕСУРСИ" у судовому порядку не оскаржувалося та не скасовувалося, при цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" сплатило штраф у розмірі 6200,00 грн (платіжна інструкція від 31.10.2023 № 326), а Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРЕНЕРГОБУДРЕСУРСИ" - штраф у розмірі 5060,00 грн (платіжна інструкція від 01.11.2023 № 299).
В подальшому, 08.01.2024 Хмельницька обласна прокуратура звернулася до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях із листом №15/2-16вих-24 з метою отримання інформації щодо вжиття або можливого вжиття відповідним органом заходів реагування, спрямованих на захист інтересів держави у зв`язку з установленими фактами спотворення результатів аукціону під час приватизації спірного майна.
Листом №10-12/250 від 22.01.2024 Регіональне відділення повідомило, що є самостійною юридичною особою та, з урахуванням наданих законом повноважень, має право самостійно звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надалі, 06.02.2024 Хмельницька обласна прокуратура повторно звернулася до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях із листом №15/2-148вих-24, однак у відповіді від 20.02.2024 Регіональне відділення відмовило у наданні запитуваної інформації.
Крім того, 05.04.2024 Хмельницька обласна прокуратура звернулася до Фонду державного майна України як органу, якому підпорядковане Регіональне відділення, із листом №15/2-267вих-24 щодо надання належним чином засвідчених копій матеріалів приватизації спірної будівлі, а також документів, поданих Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРЕНЕРГОБУДРЕСУРСИ" для участі в електронному аукціоні.
Також 08.04.2024 Хмельницька обласна прокуратура звернулася із листом №15/2-269вих-24 до Державного агентства водних ресурсів України.
Листом Фонду державного майна України від 22.04.2024 №10-21-10817 обласну прокуратуру повідомлено про те, що приватизація спірного майна здійснювалася саме Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях.
Крім того, 02.05.2024 до Хмельницької обласної прокуратури надійшла відповідь Державного агентства водних ресурсів України від 22.04.2024 №2205/7/9/11-24, зі змісту якої вбачається, що про прийняття рішення адміністративною колегією Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Агентству стало відомо лише 17.04.2024 з листа Хмельницької обласної прокуратури.
Разом з тим, 14.06.2024 перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях та до Державного агентства водних ресурсів України з повідомленням про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді.
При цьому, прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, зазначає, що встановлені рішенням адміністративної колегії Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.08.2023 №72/59-р/к антиконкурентні узгоджені дії Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЕНЕРГОБУДРЕСУРСИ" свідчать про їх умисний характер та спрямованість на спотворення результатів електронного аукціону з приватизації спірного майна, у зв`язку з чим, на думку прокурора, укладений за результатами такого аукціону договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації від 02.12.2020 №98/1376 суперечить інтересам держави і суспільства та підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України із застосуванням наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК України, зокрема, щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" у дохід держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях грошових коштів у сумі 300 000,00 грн, отриманих від подальшого відчуження спірного майна.
Місцевий господарський суд, розглянувши подані прокурором документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
При цьому, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що встановлені рішенням адміністративної колегії Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.08.2023 №72/59-р/к антиконкурентні узгоджені дії Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЕНЕРГОБУДРЕСУРСИ", які полягали у спотворенні результатів електронного аукціону №UA-PS-2020-09-23-000075-3, свідчать про відсутність реальної конкуренції та порушення інтересів держави, у зв`язку з чим, дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації від 02.12.2020 №98/1376, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ", із застосуванням наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК України.
Натомість, з такими доводами та власне висновками місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.
Насамперед, в межах вирішення питання щодо наявності підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді, суд вважає за необхідне надати правову оцінку зверненню прокурора із цим позовом.
Відповідно до п.3 ст.131-1 Конституції України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво інтересів держави у суді у виключних випадках, зокрема, за наявності порушення або загрози порушення таких інтересів та за умови, що їх захист не здійснюється або здійснюється неналежним чином уповноваженим органом, при цьому, прокурор виконує субсидіарну функцію.
Згідно зі ст.53 ГПК України прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави, зобов`язаний обґрунтувати, у чому саме полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, а також визначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Як вбачається з позовної заяви та наданих прокурором пояснень, звернення до суду у даній справі зумовлено, на його думку, порушенням інтересів держави, що виразилося у спотворенні результатів електронного аукціону з приватизації державного майна внаслідок вчинення його учасниками антиконкурентних узгоджених дій, встановлених рішенням адміністративної колегії Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.08.2023 №72/59-р/к, у зв`язку з чим, як зазначає прокурор, приватизація спірного об`єкта відбулася за відсутності реальної конкуренції та при формальному створенні її видимості, що, своєю чергою, призвело до відчуження державного майна без дотримання принципів відкритості, добросовісної конкуренції та ефективного управління державним майном, внаслідок чого було порушено економічні інтереси держави як власника такого майна.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що у спірних правовідносинах органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції є Державне агентство водних ресурсів України, як суб`єкт управління державним майном, а також Фонд державного майна України та його регіональне відділення, як органи приватизації, які наділені повноваженнями щодо реалізації прав держави, як власника відповідного майна.
Разом з тим, обов`язковою передумовою здійснення прокурором представництва інтересів держави є встановлення факту нездійснення або неналежного здійснення захисту таких інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, при чому, обґрунтування зазначених обставин покладається на прокурора з урахуванням конкретних обставин справи. 
Як вбачається з матеріалів справи, Хмельницькою обласною прокуратурою, з дотриманням вимог ст.23 Закону України "Про прокуратуру", здійснено попереднє звернення до уповноважених органів, зокрема, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях, Фонду державного майна України та Державного агентства водних ресурсів України, щодо наявності порушення інтересів держави у зв`язку із спотворенням результатів електронного аукціону під час приватизації спірного майна, а також з вимогою повідомити про вжиті або заплановані заходи реагування.
Зокрема, листами №15/2-16вих-24 від 08.01.2024, №15/2-148вих-24 від 06.02.2024, №15/2-267вих-24 від 05.04.2024, №15/2-269вих-24 від 08.04.2024 прокурор звернувся до вказаних органів із запитами щодо надання інформації про вжиття заходів захисту інтересів держави, а також щодо надання матеріалів приватизації спірного об`єкта.
Разом з тим, з відповідей Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях №10-12/250 від 22.01.2024 та від 20.02.2024, Фонду державного майна України №10-21-10817 від 22.04.2024, Державного агентства водних ресурсів України №2205/7/9/11-24 від 22.04.2024 вбачається, що зазначені органи, будучи обізнаними про можливе порушення інтересів держави, не зверталися до суду з відповідними позовами та не вживали заходів судового захисту.
Крім того, 14.06.2024 перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури повідомив зазначені органи про встановлення підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді та про намір звернутися з відповідним позовом.
За таких обставин, з урахуванням того, що уповноважені органи, будучи обізнаними про можливе порушення інтересів держави, протягом розумного строку не вжили заходів щодо їх захисту, колегія суддів, оцінивши наведені обставини в сукупності, дійшла висновку про наявність підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави у даній справі та дотримання ним вимог ст.23 Закону України "Про прокуратуру".
Надаючи правову оцінку обставинам у справі, колегія суддів зазначає, що ч.1 ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому, ст.203 ЦК України встановлює загальні вимоги до правочину, зокрема, його зміст не може суперечити законодавству та моральним засадам суспільства, а волевиявлення має бути вільним і спрямованим на реальне настання правових наслідків.
Разом з тим, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).
Загальні підстави недійсності правочину визначені ст.215 ЦК України, а правові наслідки - ст.216 цього Кодексу.
Зокрема, підставою недійсності є недодержання вимог, встановлених ст.203 ЦК України на момент вчинення правочину.
Водночас, закон розрізняє нікчемні та оспорювані правочини: перші є недійсними в силу закону, тоді як другі можуть бути визнані недійсними судом за наявності відповідних підстав.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд має встановити обставини, з якими закон пов`язує їх недійсність, а також зазначити, у чому саме полягає неправомірність дій сторін і яким нормам законодавства суперечить правочин.
Окремо слід врахувати, що ч.3 ст.228 ЦК України допускає визнання правочину недійсним у разі його невідповідності інтересам держави і суспільства та передбачає спеціальні наслідки залежно від наявності умислу сторін.
Разом з тим, законодавство не містить чіткого визначення понять "інтерес" та "інтереси держави і суспільства", що зумовлює необхідність їх оцінки у кожному конкретному випадку.
Як роз`яснено у Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту.
Водночас, державні інтереси пов`язані із забезпеченням загальнодержавних функцій, що узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною, зокрема, у рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99.
З огляду на це, поняття "інтереси держави" має оціночний характер і підлягає встановленню з урахуванням обставин конкретної справи.
Аналіз положень ч.3 ст.228 ЦК України дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним за цією нормою необхідним є встановлення сукупності обставин, зокрема, того, що правочин за своєю метою та змістом завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також наявності умислу сторін на досягнення такого результату.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що не кожне порушення законодавства при укладенні договору свідчить про його невідповідність інтересам держави і суспільства.
При цьому, наявність умислу означає, що сторони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність правочину та суперечність його мети інтересам держави, а також прагнули або свідомо допускали настання таких наслідків, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, цивільні правовідносини ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, при цьому, добросовісність передбачає чесну та відкриту поведінку сторін і повагу до інтересів одна одної, а згідно з ч.5 ст.13 ЦК України здійснення цивільних прав не допускається з метою неправомірного обмеження конкуренції чи вчинення недобросовісної конкуренції.
Відповідно до ст.ст.1, 4, 6 та 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" конкуренція є змагальністю суб`єктів господарювання, а антиконкурентні узгоджені дії, зокрема, спотворення результатів торгів, аукціонів чи тендерів, визнаються порушенням законодавства.
Водночас, згідно зі ст.ст. 1 та 2 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", приватизація здійснюється на засадах законності, відкритості, прозорості, рівності учасників і забезпечення конкурентності, зокрема, шляхом проведення аукціону, на якому переможець визначається за найвищою запропонованою ціною.
Отже, дотримання принципів добросовісності та забезпечення реальної конкуренції є обов`язковою умовою правомірності правовідносин у сфері приватизації державного майна.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду 19.12.2025 здійснив касаційний перегляд рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі № 922/3456/23, предметом якої було, зокрема, визнання недійсними рішення тендерного комітету, договору про закупівлю товарів та стягнення коштів (до закінчення перегляду судового рішення якої суд ухвалою від 28.04.2025 зупиняв апеляційне провадження у даній справі).
При цьому, як вбачається зі змісту зазначеної справи, на вирішення касаційної інстанції було поставлено принципове правове питання щодо застосування положень ч.3 ст.228 ЦК України до спірних правовідносин.
Зокрема, йшлося про те, чи може укладений правочин, а саме договір на закупівлю світильників та освітлювальної арматури вважатися таким, що не відповідає інтересам держави і суспільства, суперечить їх моральним засадам та вчинений з метою, яка завідомо є протиправною з огляду на такі інтереси.
Водночас, Верховний Суд досліджував зазначене питання в контексті встановлених обставин щодо вчинення стороною правочину антиконкурентних узгоджених дій, відповідальність за які прямо передбачена чинним законодавством, зокрема п.1 ст.50 та ст.52 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
Отже, наведена правова позиція Верховного Суду має істотне значення для правильного вирішення даного спору, оскільки дозволяє оцінити, чи саме по собі вчинення антиконкурентних узгоджених дій при укладенні договору може свідчити про його спрямованість на порушення інтересів держави і суспільства у розумінні ст.228 ЦК України.
Так, приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025, зокрема, сформулював такі правові висновки:
"Щодо підстав для застосування до спірних відносин ч. 3 ст. 228 ЦК України
61. Предметом спору у справі, яка переглядається, є вимоги прокурора про визнання недійсним рішення тендерного комітету СКП "Харківзеленбуд", оформленого протоколом від 13.11.2019 № 338, та Договору як таких, що вчинені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також вимоги про застосування наслідків недійсності цього договору, шляхом стягнення з ПП "ЛСВ "Моноліт" на користь СКП "Харківзеленбуд" коштів, отриманих за результатами виконання договору про закупівлю товарів, у розмірі 2 370 000,00 грн, а з СКП "Харківзеленбуд" - в дохід державного бюджету (на підставі ч.3 ст.228 ЦК України).
62. СКП "Харківзеленбуд" у касаційній скарзі стверджувало, що для суб`єктів господарювання, які порушили норми Закону "Про захист економічної конкуренції", зокрема, у разі вчинення антиконкурентних узгоджених дій, чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (ст.52 Закону "Про захист економічної конкуренції") та певні обмеження щодо прийняття участі у процедурах закупівлі протягом наступних трьох років після притягнення до відповідальності за вчинення таких дій (п.4 ч.1 ст.17 Закону "Про публічні закупівлі"), а відтак, намагання прокурора додатково стягнути з ПП "ЛСВ Моноліт" кошти за фактично виконаним належним чином договором є покладенням на останнього надмірної відповідальності.
63. Отже ключовим питанням цієї справи є наявність підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК.
64. Згідно з цією нормою у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
65. Аналогічна за змістом норма містилася у ч.1 ст.208 ГК України (яка була чинною у період існування спірних відносин).
Щодо правової природи наслідків недійсності правочину, передбачених ч.3 ст. 228 ЦК України
66. Стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції ЦК України, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 ст.228 була доповнена ч.3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
67. Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч.3 ст.228 ЦК України неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 від 13.11.2024 у справі №911/934/23).
68. Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч.3 ст.228 ЦК, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК України, яка містить каральні заходи (санкції).
69. За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 ЦК України). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.
70. Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.
71. Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.
72. У ч.3 ст.228 ЦК України передбачаються зовсім інші правові наслідки:
- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;
- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;
- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватно-правових;
- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;
- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.
73. Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.
Щодо відповідності приписів ч.3 ст.228 ЦК України критеріям ЄСПЛ щодо сумісності втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції
74. Вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК України суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК України, ч.1 ст.208 ГК України є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
75. Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
76. Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК України є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
77. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення".
89. Найбільш релевантною до справи, що переглядається, є справа "Kurban v. Turkey" (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10). Заявник (ОСОБА_1) разом з партнером уклали державний закупівельний контракт на виконання будівельних робіт і внесли відповідний завдаток (гарантію). Згодом органи влади виявили, що на момент участі в тендері проти заявника вже було порушено кримінальне провадження (пред`явлено обвинувачення) щодо маніпулювання попередніми державними закупівлями. На цій підставі національні органи скасували чинний контракт із заявником та конфіскували його завдаток. Заявник оскаржував конфіскацію завдатку як непропорційне втручання у право власності. ЄСПЛ визнав розірвання конфіскацію завдатку втручанням у право власності (ст.1 Першого протоколу), яке мало легітимну мету - захист публічних фінансів, запобігання змовам та забезпечення чесної конкуренції у сфері державних закупівель. Незважаючи на легітимну мету, Суд встановив порушення через непропорційність застосованого заходу. Національне законодавство вимагало виключення особи з тендеру, якщо їй пред`явлено обвинувачення (превентивний захід, спрямований на запобігання подальшим порушенням). Обвинувачення було зареєстровано ще до укладення контракту, але заявник не знав про це. Крім того, органи влади з великою затримкою повідомили про це тендерний орган і фактично самі дозволили заявнику укласти контракт. Скасувавши контракт і конфіскувавши завдаток після укладення та часткового виконання угоди, держава переклала на заявника фінансовий тягар власної адміністративної недбалості (несвоєчасного виконання своїх обов`язків з перевірки). Втручання було визнане надмірним, оскільки держава не змогла забезпечити належне виконання своїх обов`язків на ранньому етапі процедури. Суд також вважав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.
90. ЄСПЛ вказав, що в конкретних обставинах цієї справи заявник мав принаймні законні очікування щодо можливості покладатися на договір і виконати його, а також очікувати повернення своєї гарантії, і це може розглядатися, для цілей ст.1 Першого протоколу, як пов`язане з майновими правами, наданими заявнику за договором.
91. Враховуючи викладені вище висновки ЄСПЛ щодо конфіскації без вироку суду Об`єднана палата вважає, що у справі, яка переглядається, при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК України, не було дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно, виходячи з такого.
А. Щодо винної особи
92. У наведених вище справах ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.
93. Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч.3 ст.228 ЦК України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
94. Отже, для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК України прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (придбання світильників комунальним підприємством) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі.
95. Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК України.
96. Прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
97. У справі "Kurban v. Turkey" (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10) ЄСПЛ звернув увагу на норми Директиви Європейського Союзу 2014/24/ЄС яка встановлює загальні правила, що застосовуються до укладення державних контрактів на закупівлю. Директива містить правила щодо обов`язкових та факультативних підстав для виключення економічного оператора з участі у процедурі закупівлі. В Директиві вказано, що державні контракти не повинні укладатися з економічними операторами, які брали участь у злочинній організації або були визнані винними у корупції, шахрайстві на шкоду фінансовим інтересам Союзу, терористичних злочинах, відмиванні грошей або фінансуванні тероризму (п.100 преамбули). Замовникам слід надати можливість виключати економічних операторів, які виявилися ненадійними, наприклад, через серйозні порушення, такі як порушення правил конкуренції (п.101 преамбули). Отже, порушення правил конкуренції віднесено Директивою до факультативних підстав виключення економічного оператора (на розсуд замовника закупівлі).
98. Також у цій справі ЄСПЛ вказав, що конфіскація без вироку суду (втрата завдатку, права виконувати договір та отримати оплату за вже виконані роботи, тобто права на покриття вже понесених витрат) є непропорційною у разі визнання недійсним договору, навіть укладеного з порушенням тендерної процедури (особою, яка не мала права брати участь у публічних закупівлях).
99. ЄСПЛ вказав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.
100. Об`єднана палата вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦКУкраїни, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
101. Об`єднана палата звертає увагу на невідповідність норми ч.3 ст.228 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст.228 ЦК України, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч.3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави".
103. Отже, колегія суддів у справі №911/934/23 дійшла висновку про відсутність підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК України як норми внутрішнього законодавства, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності приватних осіб, що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. Такий висновок є загальним, базується на недоліках самої законодавчої норми (тобто він має застосовуватися незалежно від обставин конкретної справи).
104. Тим не менше, Об`єднана палата звертає увагу, що, незважаючи на тривалу публічну критику, ч.3 ст.228 ЦК України так і не була виключена з ЦК України, хоча її аналог у ГК України (ст.208) втратив чинність у зв`язку з втратою чинності цим Кодексом в цілому у 2025 році. Крім того, питання щодо існування цієї норми наразі знаходиться на вирішенні законодавця (проєкт рекодифікації ЦК України) - за таких умов втручання суду у вирішення цього питання не може вважатися доцільним.
105. Враховуючи викладене, Об`єднана палата уточнює висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі № 911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК України, таким чином:
При визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Б. Щодо добросовісної сторони правочину
106. ЄСПЛ звертає увагу на важливість дотримання принципу пропорційності втручання і щодо добросовісного власника майна (у нашому випадку - добросовсної сторони правочину, СКП "Харківзеленбуд").
107. На перший погляд, приписи ч.3 ст.228 ЦК України свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника.
108. Втім, Об`єднана палата вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 ЦК України, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.
109. По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.
110. По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom").
111. Як у справі, що переглядається, так і у справі, від висновків у якій просять відступити, прокурор вочевидь для дотримання принципу пропорційності просив стягнути з добросовісної сторони не майно, отримане за правочином, а кошти, після того як вони будуть стягнуті з винної сторони (у цій справі - з ПП "ЛСВ "Моноліт" на корить СКП "Харківзеленбуд").
112. СКП "Харківзеленбуд" неодноразово стверджувало, що воно несе негативні наслідки від ухвалених судових рішень, оскільки грошові кошти не є речами з індивідуально визначеними ознаками, відтак, неможливо розрізнити власні кошти підприємства і кошти, стягнуті з винної сторони. Скаржник звертав увагу на неодноразове намагання виконати примусово відповідне рішення суду незалежно від того, чи отримані кошти з винної сторони на рахунок комунального підприємства. Отже, ухвалені судами у цій справі рішення означають не лише застосування ч.3 ст.228 ЦК України всупереч її прямим приписам (Об`єднана палата погоджується з доводами скаржника, що при правильному застосуванні цієї норми з нього мали би бути стягнуті товари, отримані за правочином, тобто світильники, а не кошти), але й перекладення тягаря відповідальності на невинну сторону - стягнення з комунального підприємства грошових коштів без отримання ним коштів від винної сторони.
113. Більше того, прокурор стверджує про те, що завдяки порушенням законодавства про захист конкуренції постраждали інтереси держави. Враховуючи, що закупівлю товарів проводило комунальне підприємство за гроші територіальної громади, а не держави, то при спотворенні результатів торгів постраждалою є територіальна громада міста Харкова. Між тим, прокурор у позові просив стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету), а не бюджету міста Харкова (тобто територіальної громади, яка на думку прокурора постраждала від спотворення результату закупівель за комунальні кошти), що суперечить здоровому глузду і у сукупності з негативними майновими наслідками для комунального підприємства є очевидно непропорційним втручанням в право власності територіальної громади міста Харкова".
З урахуванням положень ч.ч.5-6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", колегія суддів зазначає, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідні норми права.
Водночас, такі правові висновки підлягають врахуванню іншими судами при застосуванні відповідних норм права, що забезпечує єдність судової практики та передбачуваність правозастосування.
Колегія суддів, з огляду на приписи ч.4 ст.236 ГПК України, враховує наведені вище правові висновки Верховного Суду, викладені у справі № 922/3456/23, оскільки правовідносини у цій справі є подібними.
Так, подібність правовідносин зумовлена однаковим предметом спору та правовими підставами позову, зокрема щодо застосування положень ч.3 ст.228 ЦК України при вирішенні вимог про визнання недійсними договорів та стягнення коштів.
Таким чином, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ", на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ч.3 ст.228 ЦК України та, відповідно, застосування наслідків у вигляді стягнення грошових коштів у розмірі 300 000,00 грн у дохід держави.
Звертаючись до суду з позовом, прокурор обґрунтовував свої вимоги тим, що спірний договір укладено за результатами електронного аукціону UA-PS-2020-09-23-000075-3, проведеного з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, а саме внаслідок антиконкурентних узгоджених дій Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЕНЕРГОБУДРЕСУРСИ", встановлених рішенням адміністративної колегії Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.08.2023 №72/59-р/к у справі №72/63-21, що, на думку прокурора, свідчить про спрямованість правочину на порушення інтересів держави і суспільства.
Однак колегія суддів зазначає, що сам по собі встановлений рішенням адміністративної колегії Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.08.2023 №72/59-р/к у справі №72/63-21 факт вчинення учасниками аукціону антиконкурентних узгоджених дій не є безумовною підставою для висновку про те, що спірний правочин був спрямований на порушення інтересів держави і суспільства у розумінні ч.3 ст.228 ЦК України.
Для застосування зазначеної норми необхідним є встановлення сукупності обставин, зокрема, того, що правочин за своєю метою та змістом завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також що внаслідок його укладення настали або могли настати негативні майнові наслідки для держави.
Водночас, у даній справі прокурором не доведено ані того, що спірний правочин спрямований на порушення інтересів держави і суспільства, ані того, що він вчинений з метою досягнення протиправного результату у розумінні ч.3 ст.228 ЦК України, що унеможливлює застосування передбачених нею правових наслідків.
Крім того, матеріалами справи встановлено, що спірне майно відчужене Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ІМІДЖ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПВО", яке є добросовісним набувачем, що виключає можливість витребування такого майна.
За таких обставин, відсутність підстав для визнання правочину недійсним за ч.3 ст.228 ЦК України виключає і можливість застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст.216 ЦК України, у тому числі, у вигляді стягнення грошових коштів в розмірі у розмірі 300 000,00 грн у дохід держави.
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та не надав цьому належної правової оцінки.
Крім того, колегія суддів зазначає, що обраний прокурором спосіб захисту - визнання договору недійсним із застосуванням наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК України за своєю правовою природою є виключним заходом, застосування якого можливе лише за умови доведення сукупності обставин, зокрема, спрямованості правочину на порушення інтересів держави і суспільства та наявності відповідного умислу.
Водночас, у даній справі прокурором не доведено ані того, що спірний правочин спрямований на порушення інтересів держави і суспільства, ані того, що він вчинений з метою досягнення протиправного результату у розумінні ч.3 ст.228 ЦК України, що унеможливлює застосування передбачених нею правових наслідків.
Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.256, ч.ч.3-4 ст.267 ЦК України, позовна давність є встановленим законом строком, у межах якого особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права або інтересу, при цьому, застосування позовної давності здійснюється судом виключно за заявою сторони у спорі та за наявності передбачених законом підстав.
Разом із тим, за змістом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності та можливість її застосування безпосередньо пов`язані з фактом порушення права або охоронюваного законом інтересу особи, у зв`язку з чим обов`язковою передумовою для вирішення питання про застосування наслідків спливу позовної давності є встановлення судом наявності такого порушення.
Оскільки у даній справі колегією суддів не встановлено, що спірний правочин порушує інтереси держави у розумінні ч.3 ст.228 ЦК України, відсутні правові підстави для висновку про наявність порушеного права, а відтак і підстави для застосування позовної давності до спірних правовідносин.
Суд зазначає, що відповідно до п.п. 1-3 ч.1 ст.237 ГПК України, при ухваленні рішення суд зобов`язаний, зокрема, встановити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення сторін, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для правильного вирішення справи, а також визначити норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
З огляду на наведене, належне дослідження доказів, їх перевірка та оцінка у взаємозв`язку з іншими доказами у справі, а у разі відхилення - наведення мотивів такого відхилення із зазначенням відповідних правових аргументів, є процесуальним обов`язком суду, що узгоджується з правовою позицією Верховний Суд, викладеною у постановах від 23.12.2020 у справі № 757/28231/13-ц та від 06.07.2022 у справі №910/6210/20.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором не доведено сукупності обставин, необхідних для застосування ч.3 ст.228 ЦК України, зокрема, спрямованості правочину на порушення інтересів держави і суспільства та досягнення протиправного результату, а також настання негативних наслідків для держави, що виключає застосування положень ст.ст.203, 215, 228 ЦК України та наслідків, передбачених ст.216 ЦК України.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно приписів п.п. 3, 4 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український імідж" слід задоволити, рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.02.2025 у справі №924/870/24 скасувати, прийнявши нове рішення, яким в позові відмовити. 
Керуючись ст.ст. 275 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український імідж" задоволити. 
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 17 лютого 2025 року у справі №924/870/24 скасувати.
Прийняти нове рішення.
"В позові відмовити". 
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "13" травня 2026 р.

Головуюча суддя Коломис В.В. 

Суддя   Саврій В.А. 

Суддя   Романюк Ю.Г.