Справа № 168/275/26
Провадження № 2/168/249/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року Старовижівський районний суд Волинської області у складі
головуючого - судді Хаврони О.Й.,
за участю: секретаря Островерхої Т.С.,
прокурора Романюк Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в селищі Стара Вижівка цивільну справу за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Ковельської районної державної (військової) адміністрації, третя особа, без самостійних вимог на стороні позивача, Державне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Ліси України» до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

Керівник Ковельської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з позовом до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки.
Позов обґрунтовує тим, що Рішенням Нововижвівської сільської ради від 03.07.2018 №29/3 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 » надано безоплатно у власність останнього земельну ділянку з кадастровим номером 0725083201:01:001:0119 площею 0,8043 га, для ведення особистого селянського господарства.
Згідно з інформаційними довідками з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 0725083201:01:001:0119 зареєстрована 07.11.2018 із зазначенням її цільового призначення – для ведення особистого селянського господарства, власник – ОСОБА_1 .
Разом з тим, земельна ділянка з кадастровим номером 0725083201:01:001:0119 знаходиться у межах земель лісового фонду у межах кварталу 26 Старовижівського лісництва Філії «Поліський лісовий офіс» ДП «Ліси України».
Прокурор в позові вказує, що на момент набуття ділянки, у Відповідачки були всі підстави усвідомлювати, що правовий режим ділянки передбачає істотні обмеження, що виключає можливість визнання її добросовісним набувачем у розумінні цивільного законодавства, а відтак Відповідачка не може вважатись добросовісним набувачем.
Зважаючи на вказане, прокурор просить витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння відповідача земельну ділянку з кадастровим номером 0725083201:01:001:01198.
Представник третьої особи ДП «Ліси України» Сидоренко С.С. у поданих письмових поясненнях повністю підтримує позовні вимоги, стверджує, що ДП «Ліси України» є правонаступником ДП «Старовижівське ЛГ». Доданими доказами підтверджено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах земель лісового фонду. Нововижвівська сільська рада незаконно вилучила із земель лісового фонду спірну ділянку, змінила цільове призначення та передала в приватну власність відповідача. 
Представник третьої особи Ковельської районної державної адміністрації не з`явився в судове засідання, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду. Клопотань не подано. 
Ухвалою від 27.03.2026 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 28.04.2026р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні прокурор Романюк Н.М. позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним у позові. 
У судове засідання відповідачка не з`явилась, у телефонограмі повідомила, що у зв`язку з сімейними обставинами прибути до суду не може, просить розглядати справу за її відсутності.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено такі обставини. 
Рішенням Нововижвівської сільської ради №29/3 від 03.07.2018 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 » надано безоплатно у власність відповідача земельну ділянку з кадастровим номером 0725083201:01:001:0119 площею 0,8043 га, для ведення особистого селянського господарства (а.с. 39).
Згідно з інформаційною довідкою з Державного земельного кадастру, матеріалами поземельної книги, земельна ділянка з кадастровим номером 0725083201:01:001:0119 зареєстрована 31.05.2018 із зазначенням її цільового призначення – для ведення особистого селянського господарства, власником ділянки є ОСОБА_1 (а.с.16,49). 
Водночас суд вважає доведеним той факт що, земельна ділянка з кадастровим номером 0725083201:01:001:0119 знаходиться у межах земель лісового фонду у межах кварталу 26 Старовижівського лісництва Філії «Поліський лісовий офіс» ДП «Ліси України» з таких підстав. 
Рішеннями Нововижвівської сільської ради №11/4 від 19.06.2000 «Про надання згоди на передачу лісів» та №11/5 від 19.06.2000 «Про припинення права користування земельною ділянкою» Нововижвівська сільська рада припинила право постійного користування КСП «Світанок» в тому числі землями лісового фонду площею 761,6 га та надала згоду на передачу лісів із земель запасу Нововижвівської сільської ради площею 761,6 га в постійне користування Старовижівському спеціалізованому лісогосподарському підприємству для ведення лісового господарства.
Рішенням Волинської обласної ради №13/2 від 18.08.2000 «Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств» надано дозвіл на складання проектів відведення земель лісового фонду, які знаходились у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств державним лісгоспам державного лісогосподарського об`єднання «Волиньліс», спеціалізованим лісогосподарським підприємствам – правонаступникам міжгосподарських спеціалізованих лісопідприємств та лісгоспів, Ковельському спеціалізованому акціонерному товариству «Тур» згідно додатків. Згідно додатку №13 до вищезазначеного рішення обласної ради Нововижвівська сільська рада передала 761,6 га Держобєднанню «Волиньліс».
З Планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування щодо 26 кварталу Старовижівського лісництва (фрагменти з планшетів, копії фрагменту плану лісонасаджень розробленими в 2004 та в 2012 роках) вбачається, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0725083201:01:001:0119 розташована у 26 виділі 26 кварталу Ковельського надлісництва Філії «Поліський лісовий офіс» ДП «Ліси України» (на момент розроблення матеріалів лісовпорядкування Старовижівського лісництва). Крім цього, відповідно до таксаційного опису плану лісонасаджень Старовижівського лісництва, у 26 виділі 26 кварталу (де розміщена спірна земельна ділянка) наявні лісові насадження природного походження віком 50 років (станом на 2013 рік) та діаметром 20 см куб.
Згідно з правовими висновками Верховного Суду (постанова від 16.08.2023 у справі № 676/4200/21, постанова від 01.11.2023 у справі № 676/5079/21, постанова від 18.10.2023 у справі № 280/1353/18) планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними та допустимими доказами, з урахуванням інформації, яка у них відображена.
Згідно з Листом з викопіюванням ВО «Укрдержліспроект» №02/385-25, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0725083201:01:001:0118 площею 0,95 га повністю накладається на землі лісового фонду та розташована у кварталі № НОМЕР_1 Старовижівського лісництва. При цьому, відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13.11.2019 у справі № 361/6826/16, від 06.07.2022 у справі № 372/1688/17, від 01.11.2023 у справі № 676/5079/21, від 15.11.2023 у cправі № 911/351/22, відомості щодо розташування земель лісового фонду, надані ВО "Укрдержліспроект", як єдиним на території України суб`єктом, що виконує лісовпорядні роботи, є належними, оскільки об`єднання володіє інформацією про лісовпорядкування.
З листів ДП «Ліси України», філії «Ковельське ЛГ» ДП «Ліси України» та листів Філії «Поліський лісовий офіс» ДП «Ліси України» №14/26.9-2025 від 05.02.2025, №6174/34.6.3-2025 від 22.05.2025, вбачається, що спірна земельна ділянка, згідно з матеріалами лісовпорядкування 2004, 2012 та 2022 років знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення у 26 виділі 26 кварталу Старовижівського лісництва Ковельського надлісництва. 
При цьому, Філія «Поліський лісовий офіс» ДП «Ліси України» та ДП «Ліси України» є спеціалізованими лісогосподарськими підприємствами, які за наявності розроблених та затверджених матеріалів лісовпорядкування володіють достовірними відомостями щодо розташування спірної земельної ділянки у межах земель лісового фонду.
Відповідно до Акту обстеження земельних ділянок, які накладаються на держлісфонд Старовижівського лісництва Ковельського надлісництва Філії «Поліський лісовий офіс» ДП «Ліси України» від 24.01.2025, складеного комісією в складі лісничого Старовижівського лісництва Бабій А.М., помічника лісничого Старовижівського лісництва Ляшука Я.А., майстра лісу ОСОБА_3 спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0725083201:01:001:0119 площею 0,8043 га розміщена у 26 виділі 26 кварталу Старовижівського лісництва. Крім цього, відповідно до вказаного акту в ході обстеження на вказаній земельній ділянці виявлено, що наявні лісові насадження віком 62 роки.
Згідно з відомостями з Державного земельного кадастру, при використанні інтерактивного шару «Ліси» Публічної кадастрової карти спірна земельна ділянка позначається зеленим кольором, як землі лісогосподарського призначення (відповідні відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадастру автоматично перенесено з Державного лісового кадастру у відповідності до "Порядку інформаційної взаємодії між Державним земельним кадастром, іншими кадастрами та інформаційними системами", затвердженого постановою КМУ від 03.06.2013 № 483).
Схемою розташування земельної ділянки з кадастровим номером 0725083201:01:001:0119, розробленою сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_4 на підставі договору, укладеного між ДП «Ліси України» та ФОП ОСОБА_4 , підтверджено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах Старовижівського лісництва реорганізованого ДП «Старовижівське ЛМГ». 
Відповідно до вказаної схеми земельна ділянка з кадастровим номером 0725083201:01:001:0119 повністю знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення, площа перетину становить 0,8043 га. 
Під час визначення точної площі земельної ділянки, яка накладається на межі Старовижівського лісництва, інженером-землевпорядником визначено координати окружної межі земель лісогосподарського призначення, відповідно до матеріалів лісовпорядкування, які знаходяться частково в межах земельної ділянки. 
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 907/214/23 інформація від сертифікованого інженера землевпорядника (інженера геодезиста) про накладення земельних ділянок на землі лісового фонду є належним та допустимим доказом у судових справах у випадку відсутності судових земельно технічних експертиз. 
Таким чином дії Нововижвівської сільської ради при затвердженні технічної документації з землеустрою на земельну ділянку при та надання земельної ділянки з кадастровим номером 0725083201:01:001:0119 площею 0,8043 га у приватну власність відповідачки призвели до незаконного вилучення земельної ділянки лісового фонду та зміну цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення, а також вибуття земельної ділянки із державної власності у приватну.
Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. 
У ст. 5 Лісового кодексу України зазначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. 
Згідно з ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди - іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. 
Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до Закону. 
Статтями 7, 8 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній і приватній власності. 
За статтями 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування. 
Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України. Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.
Відповідно до п. 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України (в редакції чинній на момент прийняття рішення Нововижвівською сільською радою про передачу у приватну власність спірної земельної ділянки) до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово картографічні матеріали лісовпорядкування.
Правова позиція про те, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування підтверджують наявність права постійного користування земельними лісовими ділянками неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 21.02.2018 у справі № 488/5476/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 31.05.2023 у справі № 681/804/20, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 20.12.2023 у справі № 619/77/15 від 24.05.2023 у справі № 367/3254/15-ц, від 16.08.2023 у справі № 676/4200/21, від 01.11.2023 у справі № 676/5079/21, від 22.11.2023 у справі № 911/2523/20 і від 30.05.2023 у справі № 488/2807/17 тощо.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 сформувала правовий висновок щодо підтвердження речових прав на земельні ділянки за відсутності правовстановлюючих документів, вказавши таке: 
"…40. Оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14). 
41. Відповідно до пункту 5 Розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування".
Таким чином, за наведених обставин право держави на спірну земельну ділянку, як на землі лісового фонду, підтверджено долученими до справи планово картографічними матеріалами лісовпорядкування за 2024 та 2012 роки, які виготовлені на підставі згаданого вище рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000.
З ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 20 Земельного кодексу України вбачається, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. 
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. 
Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря. 
Згідно з ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу) Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. 
Враховуючи викладене, вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб мав право виключно Кабінет Міністрів України. 
Відтак, спірну земельну ділянку Нововижвівською сільською радою незаконно вилучено із земель лісового фонду, змінено цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення та передано із державної власності в приватну власність ОСОБА_5 .
З інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України від 25.03.2025 №7267/0/2-25 вбачається, що Кабінету Міністрів України про факт зміни цільового призначення та передачу з державної власності у приватну земельної ділянки з кадастровим номером 0725083201:01:001:0118, що фактично перебуває на даний час у постійному користуванні ДП «Ліси України», стало відомо із запиту Ковельської окружної прокуратури №52-165 вих.25 від 21.03.2025. 
Вирішення питання про вилучення земель лісогосподарського призначення та зміну їх цільового призначення регулювалась ст.ст. 20, 122, 149, 150 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу) та була виключною компетенцією Кабінету Міністрів України. 
Водночас, документи, на підставі яких Нововижвівською сільською радою видано спірне рішення не містять жодних рішень Кабінету Міністрів України. Крім того, згідно ст. 17, ч. 1 ст. 20, ч. 5 ст. 122 та ч. 6 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу) Нововижвівська сільська рада взагалі не наділена повноваженнями щодо вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення державної власності для нелісогосподарських потреб. 
Незаконне затвердження Нововижвівською сільською радою технічної документації із землеустрою та надання земельної ділянки у комунальну власність зумовило незаконну зміну її цільового призначення та вибуття із державної власності. 
При цьому, рішення уповноваженим органом держави на підставі ст. 149 Земельного кодексу України не приймались.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. 
Таким чином, рішення Нововижвівської сільської ради прийняте в порушення вимог ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 3,15-2, 17, 20, 56, 57, 84, 122, 141, 142, 149 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірних рішень), ст. ст. 31, 33, 57 Лісового кодексу України, оскільки землі лісогосподарського призначення не можуть передаватись у користування для інших потреб без їх вилучення у постійних користувачів.
Разом з тим, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 02.07.2025 у справі № 902/122/24: «Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. 
Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем. 
Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. 
Такі вимоги є неефективними способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить позивачу права володіння його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, зокрема, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив».
Прокурором обрано належний спосіб захисту шляхом заявлення вимоги про витребування земельної ділянки з таких підстав. 
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ст. 328 ЦК України). 
Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 
Стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону , або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. 
За вимогами статті 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. 
Ураховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, як правило, державною реєстрацією встановленому законом права власності на це майно у порядку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц). 
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 02.07.2025 у справі № 902/122/24 (п.п. 102-103), якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. 
Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем. 
Таким чином, за наведених обставин, ефективним способом захисту прав та інтересів держави у спірних правовідносинах буде вимога про витребування на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки 0725083201:01:001:0119 площею 0,8043 га.
Для визначення правових підстав для витребування майна вагоме значення має питання добросовісності/недобросовісності набувача майна.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Якщо йдеться про укладення договору, то і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема поводитися добросовісно, розумно, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Пропозиція однією стороною нерозумних умов договору, тобто таких, які завідомо є неприйнятними через існування законодавчих заборон і обмежень, а також прийняття іншою стороною таких умов може підтверджувати недобросовісність поведінки обох сторін (постанова від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17). 
Велика Палата Верховного Суду зазначає, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону, що ставить її добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. Відповідний правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц вказано, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок (якщо такі ознаки наявні) особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою. Це може свідчити про недобросовісність такої особи і впливати на вирішення спору, зокрема про витребування лісової земельної ділянки, але не може свідчити про неможливість володіння (законного чи незаконного) приватною особою такою земельною ділянкою. Оскільки землі лісогосподарського призначення мають сукупність зовнішніх видимих природних ознак, недобросовісність набувача презюмується, а можлива добросовісність має бути доведена останнім, а саме, відсутність можливості отримання достовірної інформації щодо юридичних властивостей правового режиму земельної ділянки - об`єкта правочину, яка належить до земель лісового фонду та лісогосподарського призначення, для яких встановлений спеціальний режим речей, обмежених у обороті (стаття 178 ЦК України, статті 83, 84 ЗК України). 
Спірна ділянка засаджена віковими деревами, тому її набувачі могли знати про неправомірність своїх дій щодо заволодіння нею.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 12.03.2024 у справі № 916/1533/21 зазначено, що у спорах про витребування лісогосподарських земельних ділянок добросовісність набувачів підлягає обґрунтованому сумніву з огляду на те, що вони не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих, характерних для лісу (стаття 1 ЛК України) природних ознак (наявності лісової / деревної рослинності) спірної земельної ділянки знали або, проявивши розумну обачність, могли знати про те, що ліс і ділянки вибули з володіння держави з порушенням вимог закону. 
Відповідач при придбанні земельної ділянки не мав перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ділянка перебуває у лісовому масиві, вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність відповідача під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. 
Окрім зазначеного, спірна земельна ділянка не могла використовуватися і не використовувалася з метою ведення сільського господарства». Згідно з таксаційним описом плану лісонасаджень Старовижівського лісництва, у 26 виділі 26 кварталу (де розміщена спірна земельна ділянка) наявні лісові насадження природного походження віком 50 років (станом на 2013 рік). Відповідно до акту обстеження земельних ділянок, які накладаються на держлісфонд Старовижівського лісництва, Ковельського надлісництва Філії «Поліський лісовий офіс» ДП «Ліси України» від 24.01.2025, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0725083201:01:001:0119 площею 0,95 га розміщена у 26 виділі 26 кварталу Старовижівського лісництва, на вказаній земельній ділянці наявні лісові насадження віком 27 та 62 роки. 
Таким чином, Відповідач у силу зовнішніх, об`єктивних, явних видимих ознак, характерних для земель лісового фонду (входження до лісового масиву, наявність лісових насаджень віком більше 50 років), знала або, проявивши розумну обачність, мала знати про те, що земельний масив, який він набуває у власність, вибув з володіння держави з порушенням вимог закону.
Відтак, з огляду на наведені норми законодавства та обставини виникнення спірних правовідносин, слід дійти обґрунтованого висновку, що Відповідач не є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. 
Отже, на момент набуття ділянки, у Відповідачки були всі підстави усвідомлювати, що її правовий режим передбачає істотні обмеження, що виключає можливість визнання його добросовісним набувачем у розумінні цивільного законодавства, а відтак Відповідачка не може вважатись добросовісним набувачем.
В силу приписів ст.ст. 45-48, п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України на підставі матеріалів лісовпорядкування спірна земельна ділянка з кадастровим номером 0725083201:01:001:0118 до теперішнього часу перебуває у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», у передбаченому законом порядку у останнього не вилучались, а тому належить до земель державної власності лісогосподарського призначення та підпадає під захист закону. 
У ст. 105 Лісового кодексу України зазначено, що порушення лісового законодавства тягне за собою, серед іншого, цивільно-правову відповідальність відповідно до закону. 
Пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення. 
Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. 
Згідно з ч. 1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 
Таким чином, вищевикладеними нормами законодавства (ст. 152 Земельного кодексу України, ст. 387 Цивільного кодексу України) визначено нормативну основу втручання у право на мирне володіння майном особи, якщо використання земельної ділянки лісогосподарського призначення суперечить закону. 
Вищевказані вимоги земельного та лісового законодавства є доступними, чіткими, а наслідки їхньої дії передбачуваними як для органу, який приймав рішення щодо передачі спірних земельних ділянок, так і для осіб, які знаючи чи маючи знати про відповідні законодавчі обмеження, вважали за можливе спробували отримати такі земельні ділянки.
Повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення.
Крім того, Відповідач – ОСОБА_1 набула ділянку у порядку безоплатної приватизації, тому витребування даної земельної ділянки не буде становити для останньої надмірний тягар. 
Таким чином, зважаючи на належність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення та лісового фонду, суспільний (загальний) інтерес у задоволенні позову переважає приватний інтерес у збереженні земельної ділянки на праві приватної власності за Відповідачкою.
Відтак відсутні підстави для внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ, який набрав чинності 27.05.2021, змінено положення Земельного кодексу України щодо повноважень уповноважених органів на розпорядження земельними ділянками. 
Вказані законодавчі зміни стосуються також і повноважень Кабінету Міністрів України щодо розпорядження земельними ділянками. 
Згідно з попередньою редакцією ч. 8 ст. 122 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України передавав земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених ст. 149 цього Кодексу (землі, які перебувають у постійному користуванні, - рілля, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення), то в чинній редакції такі повноваження відсутні. 
На даний час відповідно до ч. 8 ст. 122 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України передає лише земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування, які не входять до складу адміністративного територіальних одиниць, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. 
Таким чином, за чинною на даний час редакцією Кодексу Кабінет Міністрів України не може здійснювати вилучення земельних ділянок державної власності, у тому числі які є обмеженими в обороті. За новою редакцією ст. 149 Земельного кодексу України, такі землі вилучаються за рішенням органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження землями відповідно до ст. 122 цього Кодексу, та лише виключно для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності. 
Чинна на даний час редакція ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України передбачає, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, власність або у користування у межах сіл, селищ для всіх потреб. 
Відповідно до інформації, наданої у листі ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 29.01.2026р. №10-3-0.2-445/2-26 земельна ділянка з кадастровим номером 0725083201:01:001:0119 знаходиться в межах населених пунктів Старовижівської територіальної громади. 
Аналогічна інформація підтверджується відомостями, наданими Старовижівською селищною радою в листі від 17.04.2025 №553/02-06/2-25. 
Таким чином, на даний час Ковельська районна державна адміністрація є розпорядником земель лісогосподарського призначення, в тому числі і щодо вилучення земельних ділянок вказаної категорії. Зміна суб`єкта (власника) земельної ділянки не змінює правовий статус об`єкта (земельної ділянки), оскільки титул і правовий режим обмежено оборотоздатних земель встановлені законодавством (ст. 178 Цивільного кодексу України, ст.ст. 83, 84 Земельного кодексу України) і до внесення відповідних змін до нього є невід`ємними та незмінними.
Згідно з ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. 
Відповідно до ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою) у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. 
Прокуратурою повідомлено Ковельську районну державну адміністрацію про намір звернення прокурора з позовом до суду про витребування спірної земельної ділянки на користь держави.
Водночас, Ковельською районною державною адміністрацією на вказаний лист жодної відповіді не надано, в тому числі не повідомлено, що останньою оскаржуватимуться підстави представництва. 
Таким чином, прокурором надано достатній (розумний) строк Ковельській районній державній адміністрації для самостійного захисту інтересів територіальної громади, що останньою зроблено не було. 
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (п.6.43) зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження. 
Вказані обставини, відповідно до ст. 1311 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", свідчать про наявність у прокурора права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі відповідного позову.
Таким чином суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено повністю, тому з відповідача на користь Волинської обласної прокуратури необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2662,40 грн. за подання позовної заяви.
Керуючись ст. ст.16, 21, 346, 387, 393 ЦК України, ст. ст.1-3,21,81,84,116,122,149 ЗК України, ст.ст.12,27,45,47,48,57 ЛК України, ст.ст.6-13, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, 
у х в а л и в:

Позов задовольнити повністю.
Витребувати у власність держави в особі Ковельської районної державної (військової) адміністрації з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) земельну ділянку номером 0725083201:01:001:0119 площею 0,8043 га. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Прокурор: Романюк Надія Миколаївна, адреса місця знаходження: вул. Шевченка, 7, м. Ковель, Волинська область.
Позивач: Ковельська районна державна адміністрація, адреса місця знаходження: вул. Незалежності, 73, м. Ковель, Волинська область, ЄДРПОУ 04051402.
Третя особа на стороні позивача: Державне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Ліси України», адреса місця знаходження: вул. Руставеллі Шота, 9а, м. Київ, ЄДРПОУ 44768034.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя	  	О.  Й.  Хаврона