ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2026 року 
м. Харків
справа № 638/11163/25
провадження № 22-ц/818/2134/26
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
за участю секретаря судового засідання Риндіч О.Б.
сторони справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2025 року в складі судді Семіряд І.В.,-
ВСТАНОВИВ:
В червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про скасування усиновлення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 що здійснене за рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 05 квітня 2023 року у справі №638/1406/23.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 0.03.2015 між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. У попередньому шлюбі відповідача народився син ОСОБА_5 . Рішенням суду біологічного батька ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав. 05.04.2023 рішенням суду позов ОСОБА_1 задоволено, дозволено усиновлення ОСОБА_6 . За час проживання однією сім`єю, позивач намагаючись встановити емоційний зв`язок із сином, брав активну участь у його вихованні, навчанні та розвитку, піклуючись про нього та намагаючись підготувати його до свідомого життя у суспільстві. На спільні прохання батьків, ОСОБА_4 інколи міг називати позивача татом, а він його сином, проте єдиним та непохитним авторитетом дитини є його матір (відповідач), що є цілком природним адже вона була з ним з народження, він постійно прислухається саме до її думки. В подальшому відносини між позивачем та відповідачем погіршувались, що призвело до розірвання шлюбу за рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова № 638/10878/23 від 10.10.2023 року. Після розірвання шлюбу позивач проживає окремо від відповідача та дитини, який бачитися з позивачем не бажає, оскільки не вважає його своїм батьком, так само як і відповідач не бажає, щоб позивач надалі був батьком її дитини та займався його вихованням, наполягаючи щоб позивач подав документи на скасування усиновлення, оскільки після розірвання шлюбу, спільне проживання з усиновленою дитиною є неможливим. За таких обставин позивач не має можливості займатися вихованням усиновленої дитини та приділяти йому увагу, зв`язок між ним та ОСОБА_7 як між батьком та сином обірвався, що робить неможливим виконання позивачем батьківських обов`язків. усиновлення не призвело до утворення повноцінного сімейного зв`язку, а правовий статус батька не набув фактичного змісту у відносинах із дитиною, у зв`язку із чим в даному випадку скасування усиновлення буде якнайкраще відповідати інтересам дитини, оскільки стосунки між ним та усиновленим не склалися, ні дитина, ні її матір (відповідач) не бажають підтримувати такі стосунки, відтак відновити відносини між позивачем та усиновленим не вбачається за можливе. Не скасування усиновлення в описаній вище ситуації буде суперечити інтересам дитини. У зв`язку з чим позивач просив скасувати усиновлення.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2025 року у задоволені позовних вимог відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача чи усиновленого, в результаті чого дитина не відчувають себе членом сім`ї або інших негативних обставин, позивачем не зазначено законних підстав для скасування усиновлення відносно неповнолітнього ОСОБА_8 , тому таке скасування усиновлення суперечитиме інтересам дитини.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам та суд визнав обставини, які не були жодним чином підкріплені доказами.
Зазначає що після розірвання шлюбу позивач проживає окремо від відповідача та дитини, який не бажає бачитись із позивачем, не вважає мене своїм батьком так само як відповідач не бажає, щоб я надалі був батьком її дитини та займався його вихованням.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції під час ухвалення судового рішення не повно дослідив наявні в матеріалах справи докази та не надав їм належну правову оцінку. Зазначає що усиновлення позивачем ОСОБА_1 її сина є формальним. Позивач окрім того що ніколи не виконував своїх батьківських обов`язків відносно усиновленої дитини, не забезпечував його сімейного виховання так ще й своїми протиправними діями у вигляді систематичного домашнього насильства завдав психологічну травму усиновленому. Наведене дає підстави для висновку про те, що усиновлення в цьому випадку суперечить найвищім інтересам дитини, оскільки вказані обставини не сприятимуть усвідомленню дитини сімейного оточення та родинного затишку.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , її представника, представника департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради, думку неповнолітнього ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторне) серія НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис 5922.
20.03.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №58
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05.11.2021 року позов ОСОБА_9 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_10 задоволено. Позбавлено ОСОБА_10 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення набрало законної сили.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.04.2023 №638/1406/23 заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_9 про усиновлення дитини - задоволено. Дозволено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , всиновити малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Внесено зміни до актового запису про народження дитини № 5922 від 26 грудня 2009 року, зробленого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, та видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якому вказати його дані, як ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місто народження м. Харків, у графі «батьки» вказати - батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України. Дату народження, та інші відомості не змінювати. Усиновлення вважати здійсненим у день набрання чинності рішення суду про усиновлення. Заборонено без дозволу усиновлювача розголошувати відомості про усиновлення. Рішення суду набрало законної сили 09.05.2023.
Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 31.10.2025 року вбачається що, за результатами бесіди з батьком дитини встановлено, що ініціювання скасування усиновлення зумовлено бажанням матері звільнитися з військової служби, а не обставинами, що стосуються добробуту та інтересів самої дитини. Усиновлення не порушує прав та законних інтересів дитини, скасування усиновлення не має на меті поліпшення умов життя дитини, мотиви скасування пов`язані з особистими обставинами дорослих, а не потребами дитини. Тому Департамент служб у справах дітей вважає за недоцільне скасування усиновлення відносно ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 48 - 50).
10.10.2023 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова №638/10878/23 шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 розірвано, відновлено ОСОБА_9 дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 ».
Відповідно до наданого відповідачем психологічного заключення від 24.12.2025 року проведеного відносно неповнолітнього ОСОБА_12 вбачається що дитина не має теплих почуттів до усиновлювача, не вважає його батьком чи близькою людиною, не відчуває з боку усиновлювача проявів зацікавленості. На прохання розказати, хто його сімя та перелічити її членів, говорить про маму, дідуся, бабусю та старшу сестру. Їх він любить та впевнений, що вони люблять його. Не розглядає усиновлювача, як члена родини.
Разом з тим, з наданого заключення вбачається що дитина згадує про насильницькі дії усиновлювача, після яких останній ніколи не вибачався.
З 02.04.2022 року дитина в наслідок евакуації проживає виключно з дідусем та бабусею, оскільки мати служить в ЗСУ. Стосунки з дідусем та бабусею описує, як теплі та турботливі.
З висновку психологічного заключення вбачається що неповнолітній ОСОБА_13 в повній мірі відповідно свого віку розуміє суть судової справи та наслідки скасування усиновлення. Також зазначено що спираючись на детальні розповіді дитини щодо відносин з усиновлювачем, можна констатувати відсутність будь-якого спілкування, психоемоційного зв`язку та потреби їх відновлювати, не вважає усиновлювача членом сім`ї (а.с.128-129).
Відповідно до наданої відповідачем довідки №01-26/198 від 22.12.2025 року виданої КЗ «Великобабчанський ліцей» Чугуївської міської ради Харківської області, зазначено що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , учнем 11 класу КЗ «Великобабчанський ліцей» Чугуївської міської ради Харківської області, з 2023 року і по сьогодні опікуються тільки мати ОСОБА_2 та ОСОБА_14 (а.с.130).
Відповідно до довідки 01-15/465-25 від 24.12.2025 року виданої КНП «Міська дитяча Полікліника №4» ХМР вбачається що відповідно до інформації отриманої від лікаря - педіатра з яким укладена Декларація, протягом 2023 та 2025 рр. хлопчик відвідував педіатра у супроводі дідуся ОСОБА_15 (а.с 131)
Відповідно до наданої відповідачем копії контракту від 27.08.2025 про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах сержантського та старшинського складу на строк 3 роки вбачається що молодший сержант ОСОБА_2 15.05.1986 р.н проходить військову службу у лавах ЗСУ на посаді інструктора групи зв`язку штабу загону спеціальних заходів військової частини НОМЕР_2 (а.с.132-133).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до змісту статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.
Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ратифіковано Законом № 3017-VІ (3017-17) від 15 лютого 2011 року із застереженням та заявою) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.
Питання щодо усиновлення врегульовані Главою 18 Сімейного кодексу України (далі - СК України) «Усиновлення».
Так, статтею 207 СК України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 232 СК України, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.
На підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін (частина перша статті 233 СК України).
Отже, в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження № 61-8871св21), від 15 квітня 2022 року у справі № 343/1092/20 (провадження № 61-7355св21).
У частині першій статті 238 СК України визначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.
Частиною другою статті 238 СК України регламентовано, що скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття. Водночас усиновлення може бути скасоване після досягнення дитиною повноліття, якщо протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача загрожує життю, здоров`ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім`ї.
Усиновлення повнолітньої особи може бути скасовано судом за взаємною згодою усиновлювача і усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду (частини три, чотири статті 238 СК України).
Таким чином, усиновлення може бути скасовано тільки за рішенням суду, зокрема за позовом усиновлювача.
Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 175/1713/20 (провадження № 61-189св22).
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 
В судовому засіданні була заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який повідомив, що з квітня 2022 року з позивачем не проживає, оскільки був переміщений до м. Свалява Закарпатської області, де проживав з бабусею та дідусем до літа 2023 року. Останні взяли на себе всі обов`язки по якого вихованню та турботі, оскільки його мати з лютого 2022 року перебуває на військовій службі. З початком війни, мати поїхала в місто Харків до батьків та не встигла повернутись до родини, оскільки населений пункт де вони проживали був окупований. Під час окремого проживання з вітчимом ОСОБА_17 зазнав психологічного та фізичного насильства з боку останнього, проте про негативну поведінку вітчима боявся повідомити щоб не псувати відносини між мамою та вітчимом. Коли мати захотіла щоб вітчим його всиновив він т не заперечував проти цього з тих самих причин. Хоча вже тоді не відчував до вітчима поваги і довіри. Мати пояснювала що усиновлення необхідно щоб він мав юридично законного представника, оскільки вона перебуває на військовій службі і часто навіть не може фізично вийти на зв`язок. Після усиновлення вітчим не став проживати з хлопцем, навпаки у зв`язку із погіршенням стосунків з матір`ю дитини , спілкування Кліма і позивача з літа 2023 року припинилося, своїх батьківських обов`язків позивач не виконує і дитина не хоче мати з ним жодного зв`язку. Тільки після розлучення батьків, хлопець наважився розповісти про завдану йому з боку позивача психологічну травму і поросив маму скасувати усиновлення. Оскільки мама постійно перебуває на фронті саме вітчим ініціював звернення до суду. 
Згідно пояснень ОСОБА_2 наданих суду апеляційної інстанції, розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за її відсутності у зв`язку із неможливістю прибути у судове засідання з військової служби, необхідність усиновлення пояснила її особистим бажанням не допустити що її неповнолітній син залишиться без законного представника. Дитина в той час проти цього не заперечувала, але після того як позивач її зрадив, що стало причиною розлучення, син почав розповідати їй про його справжнє відношення до вітчима і про негативну поведінку останнього відносно хлопця. Оскільки вона з лютого 2022 року стала на захист Батьківщини, вихованням хлопця займаються її батьки, висновок служби про те, що скасування усиновлення потрібно їй для звільнення з військової служби не відповідає дійсності, тому що з 2023 року вона служить за контрактом, який укладено на 3 роки, підстав припиняти дію цього контракту вона не має. Скасування усиновлення зумовлене виключно потребами дитини та повинно бути здійснено в її інтересах. 
Оскільки зазначені ОСОБА_2 причини ненадання доказів неналежного виконання позивачем батьківських обов`язків відносно дитини є поважними, судова колегія вважає що вони мають бути враховані під час перегляду рішення в суді апеляційної інстанції. 
В якості підстав для скасування усиновлення позивач посилається на те що з лютого 2022 року позивач не проживає разом з дитиною а з липня 2023 року не спілкується та е підтримує будь-яких зав`язків. Вказує що між ним та усиновленою дитиною не існує емоційного зв`язку, ні дитина ні матір не бажають встановлювати або відновлювати зі мною відносини. Дитина не вважає мене своїм батьком та не сприймає як близьку людину. Єдиним авторитетом дитини є його матір. З огляду на це позивач зазначає що подальше виконання позивачем своїх батьківських обов`язків є неможливим, крім того ані позивач на ні неповнолітній ОСОБА_7 буди надалі сім`єю не бажають.
За обставинами цієї конкретної справи було встановлено, що ОСОБА_1 всиновив дитину своєї дружини 05.04.2023 року за згодою дружини та дитини, проте фактично взяті на себе обов`язки з виховання дитини не виконував, контакт з хлопчем остаточно був втрачений з липня 2023 року. Згідно психологічного заключення від 24.12.2025 року проведеного відносно неповнолітнього ОСОБА_12 дитина не має теплих почуттів до усиновлювача, не вважає його батьком чи близькою людиною, не відчуває з боку усиновлювача проявів зацікавленості. На прохання розказати, хто його сімя та перелічити її членів, говорить про маму, дідуся, бабусю та старшу сестру. Їх він любить та впевнений, що вони люблять його. Не розглядає усиновлювача, як члена родини. Дитина згадує про насильницькі дії усиновлювача, після яких останній ніколи не вибачався. Спираючись на детальні розповіді дитини щодо відносин з усиновлювачем, можна констатувати відсутність будь-якого спілкування, психоемоційного зв`язку та потреби їх відновлювати, не вважає усиновлювача членом сім`ї. Відповідно до наданих суду довідок з місця навчання та лікування дитини опікуються дитиною мати ОСОБА_2 бабуся та дідусь. 
Хоча сам по собі факт розлучення батьків у жовтні 2023 року та погані стосунки між ними не можуть бути підставою для скасування усиновлення, судова колегія враховує що з часу розлучення батьків дитина не має зв`язку з усиновителем та не бажає його налагоджувати. Враховуючи вік дитини - 16 років та надані ним пояснення щодо обставин його життя, усиновлення та взаємовідносин з вітчимом, судова колегія вважає, що відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини є підставою для скасування усиновлення. 
Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження, апеляційні скарги підлягають задоволенню а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та скасування усиновлення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 01.12.2009 р.н здійсненого за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 квітня 2023 року у справі №638/1406/23
Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:
Апеляійні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_2  - задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2025 року -скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. 
Скасувати усиновлення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що здійснене за рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 05 квітня 2023 року у справі №638/1406/23.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий          О.Ю. Тичкова

Судді          О.В. Маміна 

Н.П. Пилипчук