Справа №578/397/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Косар А. І.	
Номер провадження 33/816/1185/26 	Суддя-доповідач Джепа Г. В. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

08 червня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Джепа Г. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 578/397/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 – адвоката Шевченка Д. С. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 13.04.2026, якою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення: 
- захисника – адвоката Шевченка Д. С. 
установив:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 13.04.2026 ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн; стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665,60 грн.
Згідно постанови судді, 03.05.2025 о 18:07 ОСОБА_1 в с. Чернеччина по вул. Садова, 1, керував автомобілем ВАЗ 21061 д. н. з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння пройшов на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер 6820, проба – 2,44 проміле, від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.
У поданій апеляційній скарзі захисник Шевченко Д. С. просить оскаржувану постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, його огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений з істотним порушенням Порядку № 32 та вимог статті 266-1 КУпАП і проводився не посадовою особою, уповноваженою на його проведення. Також зазначає, щодо недопустимості наявного у матеріалах справи відеозапису, оскільки відеозапис додано неуповноваженою на те особою, тобто не посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення.
Крім того, захисник в апеляційній скарзі посилається на незаконність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , порушення порядку проведення огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння, нероз`яснена ОСОБА_1 порядку застосування спеціального технічного засобу та відсутність факту належного відсторонення від керування.
У судове засідання призначене на 08.06.2026, до апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, захисник Шевченко Д. С. брав участь у судовому засіданні і просив розглядати справу без участі ОСОБА_1 .
Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Шевченка Д. С., який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити, скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 13.04.2026 та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи (в тому числі відео-фали), оцінивши докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно із ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу. 
Відповідно до положень п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про державний рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За п. 1. 9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.9 а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби).
Згідно із п. п. 4, 5, 6, 7, 10 розділу ІІ Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі - акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Дотримання наведених вимог працівниками поліції під час огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння судом першої інстанції перевірено.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9 а ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними у справі доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 006540, в якому зазначено обставини вчинення цього правопорушення ОСОБА_1 ;
- результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеним за допомогою технічного засобу Drager Alkotest 6820, згідно якого результати тесту 1, 39 проміле;
- актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який він своїм підписом засвідчив, що з результатами згоден;
- переглянутими судом першої інстанції відеозаписами з боді-камери поліцейського, який міститься на диску, що доданий до протоколу.
На відео також зафіксовано як ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного пристрою Drager Alcotest 6820, результат якого є позитивним, складає 1, 39 проміле, тобто виявлено стан алкогольного сп`яніння. При цьому ОСОБА_1 , дізнавшись про результат огляду, не висловив жодних заперечень щодо результатів огляду, підписав акт про проходження огляду, у якому вказано про його згоду із результатами огляду, що було підставою для складання адміністративного протоколу.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З наявної у справі сукупності доказів достовірно вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, вказані обставини свідчать про порушення ним п. 2.9 а ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дослідивши вказані докази у їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.
Жодних заперечень щодо проведеного огляду та його результатів за допомогою приладу Drager Alcotest 6820 ОСОБА_1 ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в акті огляду не зазначив.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у описовій частині постанови суду судом першої інстанції помилково зазначено результат газоаналізатора 2, 44 проміле, однак в матеріалах справи містяться докази того, що за результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеним за допомогою технічного засобу Drager Alkotest 6820 складав 1, 39 проміле.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, його огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений з істотним порушенням Порядку № 32 та вимог статті 266-1 КУпАП висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 15 КУпАП, за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
З матеріалів справи вбачається, що 03.05.2025 ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції в с. Чернеччина, керував автомобілем ВАЗ 21061 д. н. з. НОМЕР_1 , тобто поза межами території будь-якої військової частини. При цьому будь-яких документів про те, що на час зупинки ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби не надано.
Отже, як водій транспортного засобу ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП і його огляд на стан алкогольного сп`яніння мав проводитись за правилами, передбаченими ст. 266 КУпАП.
У той же час, ст. 266-1 КУпАП регулює порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень, визначених главою 13 Б КУпАП.
Безпідставним також є посилання захисника Шевченка Д. С. на незаконність зупинки автомобіля під управлінням ОСОБА_1 . 
Апеляційним судом досліджено доданий оптичний диск з відеозаписом зупинки автомобіля ВАЗ 21061 під управлінням ОСОБА_1 і зазначеним відеозаписом підтверджено, що номерний знак на транспортному засобі був не встановленого зразка, з чим ОСОБА_1 погодився.
Доводи апеляційної скарги про те, що перед проведенням огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не було проінформовано про порядок застосування спеціального технічного засобу, спростовуються відеозаписом з бодікамери, на якому зафіксовано, що при застосуванні газоаналізатора водієві роз`яснено порядок проходження огляду, проведено контрольний забір повітря.
Оскільки ОСОБА_1 не запитував у працівників поліції про наявність сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, у останніх не виникало обов`язку їх надавати, в зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє безпідставні доводи апеляційної скарги в цій частині.
Огляд ОСОБА_1 було проведено відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, а тому в апеляційного суду відсутні сумніви у компетентності працівників поліції та наявності у них спеціальних знань щодо порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.
Відсутність у справі доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування, не впливають на висновки судді суду першої інстанції про його винність у вчиненні правопорушення, оскільки сам по собі факт не відсторонення від керування транспортним засобом (якщо б він і був доведений) не звільняє водія від обов`язку дотримуватись вимоги п. 2.5 ПДР, тому доводи апеляційної скарги в цій частині також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Інші доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 а ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1988 Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.
При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
За змістом ч. 2 ст. 33КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.
Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги, формальний характер її доводів та відсутність підстав для її задоволення.
Отже, розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. ст. 251, 280 КУпАП.
Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.
Щодо клопотання захисника про застосування до ОСОБА_1 за аналогією закону ст.69 КК України та не призначення йому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком 1 рік, то як вбачається з матеріалів справи, такі доводи вже заявлялись захисником в суді першої інстанції, вони були детально перевірені судом і з висновком якого погоджується і суд апеляційної інстанції про те, що аналогія закону застосовується виключно, якщо відповідні суспільні відносини нормативно не врегульовані, тобто існує прогалина у законодавстві. Однак, питання накладення адміністративного стягнення чітко врегульоване Главою 4 КУпАП і будь-якої прогалини в даному випадку не існує, як і підстав застосувати аналогію закону.
Санкцією ст. 130 КУпАП передбачено єдине адміністративне стягнення для водіїв, а саме накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Тобто, позбавлення права керування транспортними засобами є основним, а не додатковим стягненням, а тому є обов`язковим до його накладення.
Щодо клопотання захисника про визнання доданих до справи відеозаписів недопустимими доказами, суд зазначає наступне.
Відеозаписи долученні до протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими, які зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 та складали адміністративний матеріал. Інформація зафіксована на відеозаписах узгоджується з іншими доказами, які суд першої інстанції поклав в основу постанови. Відомості про те, що відеофіксація здійснювалась за допомогою недозволенного технічного засобу, чи з порушенням вимог закону в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Порядок реалізації цих положень врегульовано Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 №1026 , зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за № 28/32999 (далі Інструкція №1026), за змістом пунктів 5,6,8 розділу II включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. Після прибуття до місця постійної дислокації портативний відеореєстратор або карта пам`яті передається відповідальній особі, яка забезпечує, зокрема експорт інформації під час під`єднання до док-станції в автоматичному режимі або в інший спосіб, визначений виробником такого відеореєстратора.
Вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера. Відеозаписи працівникам органу, підрозділу поліції видаються в тому вигляді, в якому вони були збережені на док-станції,- без коригування (пункти 1,9 розділу VIІI Інструкції №1026).
У протоколі відображено про фіксацію викладених у ньому обставин на технічний засіб відеозапису, будь-яких об`єктивних даних про зміну, монтаж чи спотворення відеозапису матеріали справи не містять, а тому підстави сумніватися в достовірності такого доказу відсутні.
З огляду на вищезазначене, відсутні підстави для задоволення клопотання захисника про визнання відеозаписів недопустимими та недостовірними доказами.
За таких обставин постанова судді Зарічного районного суду м. Суми від 13.04.2026 є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – - адвоката Шевченка Дмитра Сергійовича залишити без задоволення, а постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 13.04.2026, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  Г. В. Джепа