КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2026 року м. Київ № 826/22135/15
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехінжиніринг" до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантехінжиніринг" (далі - товариство, позивач, платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - інспекція, відповідач, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.07.2015 №0002242202, №0002232202.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті контролюючим органом на підставі помилкових та необґрунтованих висновків акта перевірки, які повністю спростовуються наявними у товариства первинними документами, що беззаперечно підтверджують реальність господарських операцій та правомірність формування показників податкової звітності у періоді, що перевірявся.
Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті у повній відповідності до вимог чинного податкового законодавства на підставі належним чином зафіксованих в акті перевірки фактів порушення позивачем порядку формування податкового кредиту та витрат за операціями, які не мають реального економічного змісту.
Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 07.08.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2017, в задоволенні адміністративного позову відмовив повністю.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що господарські операції позивача з ТОВ «Чиста вода СП» не підтверджені належними первинними документами, не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, а були спрямовані на отримання податкової вигоди переважно з контрагентами, які виконують свої податкові зобов`язання, з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру. ТОВ «Чиста вода СП» послуги позивачу фактично не надавало, представлені позивачем суду первинні фінансово-господарські документи складені формально і жодним чином не доказують факту надання послуг (виконання робіт) контрагентом.
Товариство, не погодившись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, звернулося до суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
Постановою Верховного Суду від 11.10.2023 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.08.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2017 скасовано, а справу №826/22135/15 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Верховний Суд не погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки судами не надано оцінку висновкам акту перевірки, доводам контролюючого органу та доводам позивача, якими вони обґрунтовують свої правові позиції відносно господарських операцій між товариством та його контрагентом, які слугували підставою для донарахування податкових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість; не надано оцінку доводам контролюючого органу про наявність негативної податкової інформації; не досліджено зміст та відповідність вимогам чинного законодавства первинних документів бухгалтерського та податкового обліку за вказаними господарськими операціями, на які посилається позивач в обґрунтування правомірності відображення витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинам із наведеним контрагентом (податкових і видаткових накладних, актів приймання-передачі товару, оборотно-сальдових відомостей по рахунках, карток-рахунків, виписок по особовим рахункам та документів складського обліку); не досліджено зміни в структурі активів та зобов`язань платників податків; не надано оцінку факту оплати за договором та не з`ясовано наявність або відсутність заборгованості за вказаними правовідносинами; не досліджено і не встановлено перелік виконаних робіт (послуг), наявність складських приміщень, основних засобів, матеріальних і трудових ресурсів для виконання умов договору. 
Верховний Суд, також, зазначив, що суди повинні встановити фактичні обставини у справі відносно взаємовідносин позивача з наведеним контрагентом, надати відповідну оцінку таким відносинам з урахуванням аналізу дійсного економічного змісту первинних і бухгалтерських документів, висновків акту перевірки та інших доказів і доводів, які містяться у матеріалах справи. 
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю, та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Лисенко В.І.
Згідно з частиною другою статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
Ухвалою суду від 15.11.2023 справу прийнято до провадження судді та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою суду від 05.02.2024 замінено відповідача ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві (код ЄДРПОУ 39469994) на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, код ЄДРПОУ ВП: 44116011).
Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.
ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Сантехінжиніринг» з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток за взаємовідносинами з ТОВ «Чиста вода СП» за період з 01.01.2013 по 30.04.2015, за результатами якої складено акт від 17.06.2015 №24/26-53-22-02-24-38648076.
Перевіркою встановлено порушення позивачем: пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток у сумі 380 828,00 грн.; пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 415 426,00 грн.
На підставі вищезазначеного акта перевірки, податковим органом було прийнято податкові повідомлення-рішення: 
- від 03.07.2015 №0002242202, яким позивачеві визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 519 283,00 грн., у тому числі: 415 426,00 грн. - основний платіж, 103 857,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;
- від 03.07.2015 №0002232202, яким позивачеві визначено грошове зобов`язання з податку на прибуток у сумі 476 035,00 грн., у тому числі: 380 828,00 грн. - основний платіж, 95 207,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.
Не погоджуючись із оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантехінжиніринг» звернулось до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.
Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов`язань за звітний податковий період. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.
Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що визначальною ознакою господарської операції, яка зумовлює наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод, зокрема, податкового кредиту, є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника та бути відображеною у належним чином оформлених первинних документах, які зазвичай супроводжують операцію певного виду. Для підтвердження даних податкового обліку можуть враховуватися лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02 квітня 2024 року у справі № 804/771/17.
Законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись господарські операції. Однак критерієм можливості відображення операцій у податковому обліку є забезпечення засвідчення дійсного руху активів на підставі наявних доказів. З цією метою первинні документи мають містити достатній обсяг інформації щодо змісту та суті спірних операцій, розкривати їх господарську доцільність.
Як убачається з акта перевірки Державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17.06.2015 №24/26-53-22-02-24-38648076 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Сантехінжиніринг» та товариством з обмеженою відповідальністю «Чиста вода СП» за договорами субпідряду від 11.08.2014 №11/08/14, від 03.09.2013 №03-09/13, від 24.01.2014 №24-01/14, від 10.07.2014 №10/07/14.
З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Сантехінжиніринг» (підрядник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Чиста вода СП» (субпідрядник) укладено типові договори субпідряду, відповідно до умов яких підрядник доручає, а субпідрядник бере на себе зобов`язання виконати комплекс робіт по влаштуванню систем опалення, холодного та гарячого водопостачання, каналізації на об`єкті:
- за договором від 03.09.2013 №03-09/13 - «Будівництво комплексу житлових будинків з об`єктами соціально-побутового призначення по вулиці Черняховського, 36 в місті Броварах, Київської області. Житловий будинок №1. Секція «Б»;
- за договором від 24.01.2014 №24-01/14 - «Будівництво багатоквартирних житлових будинків та будинку дитячої і юнацької творчості по АДРЕСА_1 . Житловий будинок №3»;
- за договором від 10.07.2014 №10/07/14 - «Будівництво комплексу житлових будинків з об`єктами соціально-побутового призначення по вулиці Черняховського, 36 в місті Бровари, Київської області. Житловий будинок №3. Секція А»;
- за договором від 11.08.2014 №11/08/14 - «Будівництво складського комплексу «Логістичний центр Калинівка» по вулиці Індустріальній, 5 в смт. Калинівка Васильківського району Київської області».
Згідно доводів позивача укладенням спірних договорів передували договори з товариством з обмеженою відповідальністю «Енерговентиляція».
На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії договорів субпідряду від 11.08.2014 №11/08/14, від 03.09.2013 №03-09/13, від 24.01.2014 №24-01/14 (додаткових угод), від 10.07.2014 №10/07/14, договірних цін, довідок про вартість виконання будівельних робіт, актів приймання виконання будівельних робіт, податкових накладних, виписок по особовому рахунку.
Також, як на підтвердження реальності виконаних робіт за спірними договорами позивачем надано копії декларацій про готовність об`єктів до експлуатації.
На обґрунтування можливості виконання умов зазначених договорів позивачем надано копію ліцензії Державної архітектурно-будівельної інспекції України на право здійснювати господарську діяльність, пов`язану із створенням об`єктів архітектури видану товариству з обмеженою відповідальністю «Чиста вода СП».
Крім того, позивачем додатково надано суду копії робочого проекту та робочої документації.
Дослідивши зміст та відповідність вимогам чинного законодавства первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, суд встановив, що вони не розкривають фактичного змісту господарських операцій та не підтверджують реального виконання обсягу робіт саме вказаним контрагентом.
Проте, надані позивачем документи не відображають ходу виконання спірних операцій у відповідності з умовами укладених договорів.
Також позивачем не надано документів на підтвердження якості виконаних робіт.
Не надано доказів здачі об?єкта під охорону на неробочий час, що в свою чергу могло б підтвердити реальність здійснення комплексу робіт. а також дало б змогу встановити осіб, відповідальних за виконання робіт, відповідальних за збереження товарно-матеріальних цінностей.
Ненадання до перевірки журналів реєстрації відвідувань за період, що перевірявся, позбавляє можливості встановити факт присутності та перебування персоналу контрагента на об`єктах будівництва. Вказана обставина у своїй сукупності свідчить про відсутність належних підтверджень залучення трудових ресурсів ТОВ «Чиста вода СП» до безпосереднього виконання робіт у заявлені терміни.
Судом також встановлено відсутність у контрагента - ТОВ «Чиста вода СП» матеріальних та трудових ресурсів, необхідних для виконання умов договорів. Зокрема, у контрагента відсутні власні або орендовані основні засоби, складські приміщення, спеціалізоване обладнання та штат працівників відповідної кваліфікації. Матеріали справи не містять доказів залучення контрагентом третіх осіб для виконання робіт, що унеможливлює технічне виконання договірних зобов`язань саме вказаним суб`єктом.
Досліджуючи фактичні обставини справи, суд констатує відсутність належного документального підтвердження технологічного ланцюга виконання робіт. Зокрема, матеріали справи не містять доказів передачі матеріальних ресурсів від ТОВ «Сантехінжиніринг» до ТОВ «Чиста вода СП», як і подальшого звітування про обсяги їх використання у виробничому процесі. Суд також акцентує увагу на відсутності у регістрах бухгалтерського обліку інформації за рахунками 23 «Виробництво» та 90 «Собівартість реалізації», що унеможливлює перевірку формування собівартості підрядних робіт за рахунок операцій із вказаним контрагентом та свідчить про їх виключно формальний характер.
Судом досліджено зміни в структурі активів та зобов`язань позивача та встановлено, що відображені в обліку операції не зумовили реальних економічних змін у майновому стані платника податків. Крім того, аналізуючи факт оплати за договорами, суд встановив, що сама по собі наявність платіжних доручень або виписок по рахунках не є беззаперечним доказом реальності операцій.
Крім того, за результатами перевірки наданих документів стосовно виконання обумовлених договорами робіт встановлено необхідність залучення значної кількості трудових ресурсів, іншого обладнання.
При цьому, перевіркою встановлено відсутність у ТОВ «Чиста вода СП» достатньої кількості трудових ресурсів, виробничого обладнання, устаткування, транспортних засобів, складських приміщень та інше, що свідчить про відсутність необхідних умов для здійснення господарської діяльності та те, що господарські взаємовідносини носять характер фіктивності, створенні без мети настання правових наслідків.
У свою чергу, Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, як на підставу спростування реальності господарських операцій, здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю «Сантехінжиніринг» та товариством з обмеженою відповідальністю «Чиста вода СП» надано вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 05.08.2015 в кримінальній справі № 755/14554/15-к, щодо фіктивного характеру діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Чиста Вода СП».
Згідно вказаного вироку, ОСОБА_1 визнала те, що зареєструвала товариство з обмеженою відповідальністю «Чиста вода СП» на своє ім`я та підписала наказ на призначення себе на посаду директора товариства. Також, у вироку встановлено, що ОСОБА_1 зареєструвала товариство з обмеженою відповідальністю «Чиста Вода СП» без наміру на його використання, на прохання невстановленої особи, та за грошову винагороду підписала документи, які стали підставою для проведення державної реєстрації товариства.
За результатами розгляду кримінальної справи №755/14554/15-к Дніпровський районний суд міста Києва затвердив угоду про винуватість від 27.07.2015, укладену між ОСОБА_1 та прокурором, визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, та призначив їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.
Крім того, висновком експерта від 12.08.2015 № 3-03/1027 під час проведення технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи встановлено, що документи, виписані ніби-то від імені ТОВ «Чиста вода СП» по взаємовідносинах із позивачем, підписані не ОСОБА_1 , а іншою особою.
На виконання вказівок Верховного Суду щодо необхідності ідентифікації підписанта та перевірки обсягу його повноважень, суд зазначає, що відповідачем, шляхом надання висновку експерта № 3-03/1027, належним чином підтверджено факт неавтентичності підписів директора ОСОБА_1 на первинних документах. Разом з тим, позивачем не було надано жодних доказів, які б дозволили ідентифікувати особу, що фактично брала участь у здійсненні операцій від імені ТОВ «Чиста вода СП». За відсутності відомостей про легітимність повноважень фактичного підписанта, надана позивачем первинна документація не може вважатися належною підставою для формування показників податкової звітності. 
Надаючи правову оцінку наданим ТОВ «Сантехінжиніринг» доказам та поясненням у їх сукупності, суд, крізь призму приписів податкового та бухгалтерського законодавства, враховує усталену правову позицію Верховного Суду України. Згідно з останньою, статус фіктивного чи нелегального підприємства є за своєю суттю несумісним із легальною підприємницькою діяльністю, а відтак - господарські операції таких суб`єктів не можуть набути ознак легітимності лише внаслідок їх формального відображення у документах бухгалтерського обліку. Первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт або послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними».
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що матеріалами справи достовірність вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 05.08.2015 в кримінальній справі №755/14554/15-к не спростовується.
Виходячи з наведених позицій Верховного Суду та враховуючи доведену фіктивність ТОВ «Чиста Вода СП», суд приходить до висновку, що підписані від імені вказаного товариства документи не відображають реального змісту господарських операцій. Юридична дефектність цих документів, зумовлена статусом контрагента та неавтентичністю підписів директора товариства, унеможливлює підтвердження факту здійснення господарських операцій та правомірність формування позивачем показників податкової звітності.
Таким чином, суд погоджується з висновками контролюючого органу та відповідно вважає їх обґрунтованими та правомірними.
Інші доводи та заперечення сторін не спростовують вище встановленого судом та не мають визначального значення для вирішення спору по суті.
Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку суду, в межах розгляду даної адміністративної справи відповідачем по справі було надано суду належні докази та обґрунтовані заперечення на позовні вимоги, а відтак виконано покладений на них Законом обов`язок в частині доказування правомірності прийнятих ним та оскаржуваних позивачем рішень, що в свою чергу вказує на необхідність визнання заявлених позовних вимог такими, що не підлягають задоволенню.
Оскільки адміністративний позов до задоволення не підлягає, то відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.