ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 909/565/24	

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,
суддів: Бонк Т.Б.,
Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Бабій М.М.

явка учасників справи: 
від позивача: Селянін В.О., Бородайко П.К.;
від відповідача: Устінський А.В.;
від третьої особи-1: Медицька С.В.;
від третьої особи-2: не з`явився;

розглянув апеляційну скаргу приватного підприємства "Прикарпаттурист" та фізичної особи-підприємця Бородайко Світлани Мирославівни б/н від 17.10.2025,
на рішення Господарського Івано-Франківської області від 17.09.2025, суддя Скапровська І. М., м. Івано-Франківськ, повний текст рішення складено 29.09.2025
у справі № 909/565/24
за позовом приватного підприємства "Прикарпаттурист" та фізичної особи-підприємця Бородайко Світлани Мирославівни,
до відповідача Комунального підприємства "Центр розвитку міста та рекреації", 
за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Івано - Франківської міської ради,
за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської обласної державної адміністрації
про визнання укладеним Договору сервітуту (сервітутного користування) на земельну ділянку,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви 
12.06.2025 ПП "Прикарпаттурист", ФОП Бородайко Світлана Мирославівна звернулись до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до КП "Центру розвитку міста та рекреації" про визнання укладеним Договору сервітуту (сервітутного користування) між ПП "Прикарпаттурист" та ФОП Бородайко С. М. із однієї сторони та КП "Центр розвитку міста та рекреації" на земельну ділянку площею 0, 1505 га., як частини земельної ділянки загальною площею 24, 2047 га., (кадастровий номер 2610100000:24:003:0007), що перебуває у постійному користуванні КП "Центру розвитку міста та рекреації" і належить на праві комунальної власності Івано-Франківської міської ради в редакції викладеній позивачем у позові та стягнення судових витрат.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачам, як власникам адміністративного будинку загальною площею 530,9 кв.м., який розташований за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Мазепи, 135, в міському парку культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка, на земельній ділянці комунальної власності загальною площею 24,2047 га (кад. номер 2610100000:24:003:0007) і перебуває в постійному користуванні КП "Центр розвитку міста та рекреації", потрібен безперешкодний доступ і проїзд до будівлі, а, отже, відмова (лист від 25.01.2024 №19/73-1.13/3 КП "Центр розвитку міста та рекреації") у погоджені технічної документації із встановлення земельного сервітуту, виключає можливість захистити свої права і законні інтереси. 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції
рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 17.09.2025 в позові відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду мотивоване відсутністю доказів вчинення дій щодо встановлення сервітуту та недосягнення між сторонами згоди про це, а також тим, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що використання своєї власності не можливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки.
З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку. що звернення з позовом до землекористувача про визнання укладеним договору сервітуту в редакції запропонованій позивачем, є передчасним, а отже, необґрунтованим.
Короткий зміст вимог апеляційної скарг та заперечення інших учасників справи
21.10.2025 до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга приватного підприємства "Прикарпаттурист" та фізичної особи-підприємця Бородайко Світлани Мирославівни б/н від 17.10.2025 на рішення Господарського Івано-Франківської області від 17.09.2025 в справі №909/565/24.
Апелянти вважають, що висновки суду першої інстанції про недотримання досудової процедури або «передчасність» звернення є безпідставними та зазначають, що в матеріалах справи є беззаперечні докази як факту звернення позивачів до землекористувача і власника з необхідним, визначеним Законом переліком документів і проханням встановити сервітут, так і факт відмови зі сторони землекористувача і власника, тобто докази вчинення дій щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди між сторонами як на цьому наголошує Верховний Суд в постанові, на яку посилається суд першої інстанції. Це, на думку позивачів є достатньою передумовою для звернення до суду з вимогою визнати укладеним договір сервітуту (сервітутного користування) у судовому порядку.
Щодо доказів на підтвердження того, що безперешкодне використання своєї власності не можливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки скаржники зазначають таке. В ході розгляду справи, відповідач і третя особа не заперечували того факту що позивачі є власниками будівлі по вул. Мазепи, 135, і що така будівлі знаходиться в стані, що потребує капітального ремонту. Більше того, відповідач і третя особа в своїх запереченнях на позов не тільки не заперечували, але і визнавали той факт, що в позивача відсутній безперешкодний доступ до будівлі шляхом проїзду транспортними засобами, і що відповідач закрив єдиний заїзд до будівлі воротами, від яких є ключі тільки у нього. В своїй відповіді на звернення, відповідач в листі від 25 січня 2024 року за № 19/73-1.13/3 чітко вказав, що не надає такого доступу, оскільки доступ до будівлі заявників може бути здійснено лише одним шляхом, існуючою дорогою яка вмощена бруківкою, і проїзд по цій дорозі буде знищувати бруківку. Отже, той факт, що в інший спосіб, ніж укладення договору сервітуту, позивач не може використовувати свою власність і мати до неї безперешкодний доступ, доводиться обставинами які не потребують доказування, оскільки визнаються сторонами, відповідно до ст. 75 ГПК України.
Також позивачі зазначають, що твердження відповідача та третьої особи про неприпустимість сервітуту на території парку не знаходять свого об`єктивного підтвердження. Сервітут, про встановлення якого просять позивачі передбачений лише для проїзду по наявному шляху та обслуговування існуючого адміністративного будинку. Технічна документація і висновок судової експертизи підтвердили, що сервітутний проїзд можна облаштувати по вже існуючій доріжці, без прокладання нового шляху чи знищення зелених насаджень. Також скаржники вважають, що режим території природоохоронного фонду не порушиться, оскільки їх діяльність (доступ до власної будівлі) не суперечить цілям парку та може здійснюватися з дотриманням вимог Закону України «Про природно-заповідний фонд України».
10.11.2025 від відповідача комунального підприємства "Центр розвитку міста та рекреації" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу приватного підприємства "Прикарпаттурист" та фізичної особи-підприємця Бородайко Світлани Мирославівни залишити без задоволення, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.09.2025 без змін.
Також відповідач просить залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Державну екологічну інспекцію Карпатського округу.
10.11.2025 від третьої особи-1 Управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської обласної державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить апеляційну скаргу приватного підприємства "Прикарпаттурист" та фізичної особи-підприємця Бородайко Світлани Мирославівни залишити без задоволення, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.09.2025 без змін.
19.11.2025 від позивача-1 Бородайко Світлани Мирославівни надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій скаржниця наводить доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі та доводи на спростування позиції відповідача.
24.11.2025 від позивача-1 Бородайко Світлани Мирославівни надійшла відповідь на відзив третьої особи-1, в якій скаржниця наводить доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі та додаткові заперечення на спростування позиції третьої особи-1.
02.03.2026 від третьої особи-2 Управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської обласної державної адміністрації надійшли додаткові пояснення, у яких третя особа-2 надає пояснення щодо апеляційної скарги, зазначає, що не є стороною спірних правовідносин та просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Розгляд справи просить здійснювати без його участі.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2025 справу №909/565/24 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного підприємства "Прикарпаттурист" та фізичної особи-підприємця Бородайко Світлани Мирославівни б/н від 17.10.2025 на рішення Господарського Івано-Франківської області від 17.09.2025 в справі №909/565/24.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.11.2025 справу №909/565/24 призначено на 21.01.2026 об 11 год. 30 хв.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 клопотанння відповідача про залучення Управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Державної екологічної інспекції Карпатського округу в якості третіх осіб - задоволено частково. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської обласної державної адміністрації. В задоволенні клопотання відповідача в частині залучення Державної екологічної інспекції Карпатського округу - відмовлено. Позивача зобов`язано надіслати третій особі Управлінню екології та природних ресурсів Івано-Франківської обласної державної адміністрації копії позовної заяви та апеляційної скарги з доданими до них документами, надати суду відповідні докази. Відповідача та третю особу на стороні відповідача зобов`язано надіслати третій особі Управлінню екології та природних ресурсів Івано-Франківської обласної державної адміністрації копії відзивів на апеляційну скаргу з доданими до них документами, надати суду відповідні докази. Розгляд справи №909/565/24 відкладено на 04.03.2026.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 справу №909/565/24 відкладено на 22.04.2026.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Бонк Т.Б. з 20.04.2026 по 24.04.2026 включно, справу №909/565/24 призначено на 03.06.2026 об 11 год. 15 хв.
У судове засідання 03.06.2026 з`явилися представники позивача-1, відповідача та третьої особи-1.
У судовому засіданні суд заслухав доводи і міркування представника позивача-1, відповідача та третьої особи-1 щодо поданих апеляційних скарг, з`ясував обставини справи та дослідив докази.
Строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України). 
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.09.2025 у цій справі оскаржується позивачами в повному обсязі.
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції
Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав №358781737 від 18.12.2023, №356518005 від 30.11.2023, позивачам на праві спільної часткової власності (розмір частки 1/2) належить адміністративний будинок загальною площею 530,9 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний адміністративний будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 24,2047 га (кадастровий номер 2610100000:24:003:0007), яка розташована в Івано-Франківській обл., м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 126, цільове призначення: для збереження та використання парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, власником якої є Івано-Франківська міська рада, правокористувачем - КП "Центр розвитку міста та рекреації".
26.12.2016 Управлінням екології та природних ресурсів Івано – Франківської обласної державної адміністрації передано під охорону та дотримання встановленого режиму території (частина території, об`єкт) парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення "Парк ім. Т. Г. Шевченка", загальною площею 24,3979 га, у межах Івано-Франківської області, м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 126 (охоронне зобов`язання від 26.12.2016 №23).
На замовлення позивача Бородайко С. М., ТОВ "Гектар-ІФ" виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту (площею 0,1505 га) для проїзду на транспортному засобі по наявному шляху та обслуговування адміністративного будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 гр. Бородайко С. М. та ПП "Прикарпаттурист", а саме на земельну ділянку комунальної власності загальною площею 24,2047 га, що перебуває в постійному користуванні КП "Центр розвитку міста та рекреації" (кадастровий номер 2610100000:24:003:0007) за адресою: АДРЕСА_2 від 12.12.2023.
09.01.2024, позивачі звернулися до відповідача КП "Центр розвитку міста та рекреації" із клопотанням про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту та забезпечення укладення договору про встановлення земельного сервітуту.
КП "Центр розвитку міста та рекреації" відмовило заявникам у погодженні поданої технічної документації та рекомендувало звернутись з даного приводу до власника - Івано-Франківської міської ради (лист за вих. №19/73-1.13/3 від 25.01.2024).
09.02.2024 за №19/01-18/323, заступник міського голови - директор Департаменту комунальних ресурсів та сільського господарства, на клопотання позивачів від 09.01.2024, зареєстрованого 19.01.2024, про укладення договору про встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки з кадастровим номером 2610100000:24:003:0007, посилаючись на діючі норми законодавства, повернув матеріали долучені до клопотання та повідомив про те, що відповідний проект рішення буде підготовлено на розгляд виконавчого комітету та сесії міської ради після отримання через ЦНАП повного пакета документів.
За висновком експерта №СЕ-19/109-24/13110-ЗТ від 23.05.2025, технічна можливість встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці кадастровий номер 2610100000:24:003:0007 з метою обслуговування та проїзду по наявному шляху до адміністративного будинку загальною площею 530,9 кв.м., що розташований за адресою в м. Івано-Франківськ, вул. Г. Мазепи, 135, - існує. Варіанти встановлення земельного сервітуту наведено у дослідницькій частині.
Апеляційний суд, розглянув в судовому засіданні апеляційну скаргу позивачів, дійшов висновку про залишення її без задоволення та зміну мотивувальної частини рішення суду в редакції цієї постанови 
Предметом спору є визнання укладеним договору сервітуту земельної ділянки.
Підставою позову є необхідність безперешкодного доступу і проїзду до будівлі, яка належить позивачам на праві власності.
Згідно із ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Спірні правовідносини щодо встановлення земельного сервітуту за своєю правовою природою регулюються як нормами земельного, так і цивільного законодавства.
Так, відповідно статті 401 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (стаття 402 ЦК України).
Статтею 403 ЦК України встановлено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном (частина 1). Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку (частина 2). Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (частина 3). Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (частина 5).
Згідно з статтею 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).
Статтею 100 ЗК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.
У постанові КГС ВС від 05.11.2024, яка винесена у справі №923/898/21, суд вказав на те, що передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту повинен бути доказ вчинення дій щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди між сторонами. Якщо до звернення до суду не вчинялися дії щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.
Порядок встановлення земельних сервітутів на землях державної, комунальної власності обумовлено ст. 124-1 ЗК України.
Особа, заінтересована у встановленні земельного сервітуту на землях державної, комунальної власності, звертається з заявою у разі, якщо:
а) земельна ділянка не передана у користування або у разі необхідності встановлення земельного сервітуту на землях, не сформованих у земельні ділянки, - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності;
б) земельна ділянка перебуває у користуванні - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності, або до землекористувача.
У заяві має бути зазначена мета встановлення земельного сервітуту.
До заяви додаються:
а) копії документів, що підтверджують право власності заявника на будівлі, споруди, що розташовані на земельній ділянці (за наявності);
б) письмове погодження землекористувача (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, за договором з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності), справжність підпису на якому засвідчується нотаріально;
в) проект договору про встановлення земельного сервітуту (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки);
г) графічні матеріали із зазначенням орієнтовного місця розташування та площі земельної ділянки, яку передбачається сформувати з метою встановлення земельного сервітуту (у разі необхідності формування земельної ділянки державної, комунальної власності з метою встановлення земельного сервітуту);
ґ) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, що розробляється без одержання дозволу на її розроблення (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки) (ч. 1 ст. 124-1 ЗК України).
У разі необхідності встановлення земельного сервітуту на сформованій земельній ділянці: особа відповідно до пункту "б" частини першої цієї статті забезпечує укладення договору про встановлення земельного сервітуту або надає мотивовану відмову у його встановленні.
Укладення договору про встановлення земельного сервітуту з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування здійснюється на підставі рішення цього органу. У разі відмови в укладенні договору про встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки державної, комунальної власності такий договір визнається укладеним за рішенням суду (ч.2 ст. 124-1 ЗК України).
Ст. 46-1 ЗК України визначено, що землі територій та об`єктів природно-заповідного фонду використовуються з урахуванням обмежень у їх використанні, визначених відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" та положеннями про ці території, об`єкти.
На території парків-пам`яток садово-паркового мистецтва забороняється будь-яка діяльність, що не пов`язана з виконанням покладених на них завдань і загрожує їх збереженню (ст. 38 Закону України "Про природно-заповідний фонд України").
Відповідно до п. 1.5 Положення про парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення "Парк ім. Т. Г. Шевченка", затвердженого начальником управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 26.12.2016 (далі - положення), землекористувач земельної ділянки, у межах якої розташований Парк, у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України "Про природно-заповідний фонд України", іншими законодавчими і нормативно-правовими актами та цим Положенням, забезпечує і несе відповідальність за належний стан території Парку та додержання встановленого режиму території.
Відповідно до п. 4.1 Статуту КП "Центр розвитку міста та рекреації", затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради №44-4 від 28.01.2021, підприємство має право: укладати цивільні та господарські договори, виконувати роботи, надавати послуги за встановленими цінами або на договірній основі; бути учасником цивільного, господарського, адміністративного, кримінального процесу та користуватися усіма правами та обов`язками гарантованими чинним законодавством України; самостійно планувати свою діяльність, визначати стратегію та основні напрямки свого розвитку відповідно до плану розвитку Підприємства з урахуванням завдань, визначених Івано-Франківською міською радою та виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради; залучати до роботи на договірних засадах необхідних спеціалістів; розробляти і затверджувати Положення про оплату праці, Положення про преміювання, Положення про порядок доплат і надбавок до посадових окладів працівників Підприємства, визначати та встановлювати чисельність працівників, структуру та штатний розпис за погодженням Уповноваженого органу; брати участь у публічних торгах, аукціонах, тендерах; встановлювати ціни та тарифи на окремі види робіт та послуг; придбавати або орендувати необоротні та оборотні активи за рахунок фінансових ресурсів, які має Підприємство; створювати відокремлені структурні підрозділи, виступати засновником інших юридичних осіб, вступати в договірні відносини з будь-якими суб`єктами господарювання як на території України, так і за її межами, проводити переговори з іноземними партнерами; бути учасником цивільного, господарського, адміністративного кримінального процесу та користуватися усіма правами та обов`язками гарантованими чинним законодавством України; підприємство може здійснювати інші права, передбачені чинним законодавством і цим Статутом.
Верховний суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в рамках справи №905/20/23 у постанові від 15.11.2024 року досліджував питання щодо права постійного землекористувача надавати земельну ділянку у користування. 
Об`єднана палата у зазначеній вище постанові звертає увагу, що «власність і право власності - фундаментальні категорії. Зміст суб`єктивного права власності формулюється через відому «тріаду» прав або правомочностей (володіння, користування, розпорядження). Аналогічний підхід втілений у статті 317 Цивільного кодексу України та статті 78 Земельного кодексу України.
Так, за статтею 78 Земельного кодексу визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися i розпоряджатися земельними ділянками. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Разом з тим із тріади правомочностей, які належать власнику, законом постійному землекористувачу передані тільки дві: володіння та користування, постійні землекористувачі позбавлені можливості щодо розпорядження земельним ділянками.
Отже, право землекористування як суб`єктивне право полягає у праві (правомочність) особи на експлуатацію корисних властивостей земельної ділянки у складі права власності на неї; у правовому титулі, що дає особі суб`єктивне право використовувати (чужу) земельну ділянку. 
Основними принципами права землекористування є: його похідний характер від права власності на землю; раціональне використання ділянок за основним цільовим призначенням із здійсненням їх ефективної охорони та дотриманням вимог щодо пріоритету екологічної безпеки тощо. 
Право постійного землекористування - це безстрокове речове право з внесенням плати в розмірі земельного податку. Таке право може виникати стосовно будь-яких земельних ділянок державної та комунальної власності. Воно не включає правомочності розпорядження земельною ділянкою або правом на неї. Постійний землекористувач отримує права володіння та користування земельною ділянкою, тобто можливість виключного і відокремленого від інших осіб землекористування.
З урахуванням наведеного об`єднана палата зазначає, що наявна у постійного землекористувача правомочність користування земельною ділянкою є обмеженою порівняно з правомочністю власника цієї земельної ділянки, який наділений не лише правом володіння та користування, а й правом на розпорядження землею, у тому числі шляхом її передачі в користування як з оформленням відповідного речового права (права оренди або права постійного користування), так і шляхом надання земельної ділянки у користування на підставі зобов`язального правочину, за яким право тимчасового користування земельною ділянкою не підлягає державній реєстрації. 
Водночас постійний землекористувач такими правами не наділений, оскільки право постійного землекористування передбачає використання земельної ділянки за її цільовим призначенням безпосередньо та виключно землекористувачем без можливості передання такого права третім особам, у тому числі на підставі правочинів, за якими речові права на земельну ділянку іншій особі не передаються.
Так, приватне підприємство "Прикарпаттурист" та фізична особа-підприємець Бородайко Світлана Мирославівна у цій справі звернулися до суду з позовом до комунального підприємства "Центр розвитку міста та рекреації", в якому просили визнати укладеним Договір сервітуту (сервітутного користування) на земельну ділянку.
Підставами позову визначили необхідність безперешкодного доступу і проїзду до будівлі, яка належить позивачам на праві власності.
Від позивачів (12.01.2024) до відповідача надійшло клопотання у якому вони просили погодити технічну документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту та забезпечити укладення договору про встановлення земельного сервітуту. 
Листом від 25.01.2024 №19/73-1.13/3 КП «ЦРМР» повідомлено позивачів, в тому числі, що власником земельної ділянки є Івано-Франківська міська рада і з даного приводу слід звертатись саме до неї, адже Статутом КП «ЦРМР» не передбачені повноваження встановлення земельних сервітутів.
Ч. 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У Цивільному кодексі визначено такі види права власності: право власності Українського народу (ст. 324), право державної власності (ст. 326), право комунальної власності (ст. 327) та право приватної власності (ст. 325).
Як встановлено судами, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №351747163 від 25.10.2023 власником земельної ділянки загальною площею 24,2047 га (кадастровий номер 2610100000:24:003:0007), яка розташована в Івано-Франківській обл., м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 126 є Івано-Франківська міська рада (право комунальної власності).
Натомість, позов у справі №909/565/24 пред`явлено до комунального підприємства "Центр розвитку міста та рекреації".
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (див. правовий висновок, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17).
Таким чином, оскільки позов пред`явленого до неналежного відповідача, то у позові слід відмовити саме з цієї підстави.
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі". Сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (див. правові висновки, які викладено у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 09.02.2021 у справі № 635/4741/17).
Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. правовий висновок, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).
Таким чином, оскільки Івано-Франківська рада статусу відповідача у цій справі не має, а тому апеляційний суд змінює мотивувальну частину рішення як підставу відмови в позові, що пред`явлений до неналежного відповідача. Належним відповідачем у цьому спорі - є Івано-Франківська міська рада за позовними вимогами приватного підприємства "Прикарпаттурист" та фізичної особи-підприємця Бородайко Світлани Мирославівни. 
З цих підстав суд не надає оцінки іншій підставі відмові в позові щодо передчасності пред`явленого позову за рішенням суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про змінення рішення суду першої інстанції та викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Таким чином, під час здійснення апеляційного провадження у справі, доводи скаржника в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, а заперечення відповідача щодо неналежного відповідача узгоджуються з позицією апеляційного суду і є такими, що грунтуються на вимогах норм законодавства.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч.1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез?ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, резолютивна частина рішення Івано-Франківської області від 17.09.2025 підлягає залишенню без змін з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Судові витрати
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянтів витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу приватного підприємства "Прикарпаттурист" та фізичної особи-підприємця Бородайко Світлани Мирославівни б/н від 17.10.2025 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського Івано-Франківської області від 17.09.2025 – змінити та викласти мотивувальну частину в редакції постанови Західного апеляційного господарського суду.
Резолютивну частину рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.09.2025 у справі №909/565/24 – залишити без змін.
Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.
Стягнути з приватного підприємства "Прикарпаттурист" (79028, м. Львів, вул. Пасічна, 127, офіс 23, код ЄДРПОУ 452586225) на користь Комунального підприємства "Центр розвитку міста та рекреації" (76005, м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 126, код ЄДРПОУ 40390315) 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Бородайко Світлани Мирославівни ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Центр розвитку міста та рекреації" (76005, м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 126, код ЄДРПОУ 40390315) 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Місцевому господарському суду видати відповідні накази.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 12.06.2026.

Головуючий суддя Бойко С. М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.