Справа № 159/1685/26
Провадження № 1-кп/159/438/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі
головуючого судді -     ОСОБА_1 ,
за участю
секретаря судового засідання -   ОСОБА_2 ,
прокурора -     ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
представника потерпілого - ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12026030550000128 від 21.02.2026 про обвинувачення

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця села Білин, Ковельського району, Волинської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого, слюсарем ПК ЛВЧД-14 м. Ковель, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого

у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:
18 лютого 2026 року близько 11 години, ОСОБА_4 керуючи гужовим транспортним засобом, самостійно дістався до лісового масиву, що у кварталі 159 виділі 530 захисних лісонасаджень Рівненської виробничої дільниці регіональної філії «Львівська залізниця» виробничого підрозділу «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» АТ «Укрзалізниця» по напрямку руху Сарни-Ковель, перегін Ковель-Повурськ по прив`язці ліва сторона колії км 443 ПК 2-3, де в порушення вимог ст. 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. ст. 24, 69 Лісового кодексу України, «Порядку спеціального використання лісових ресурсів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 року № 761, не маючи лісорубного квитка (ордера), виданого уповноваженим органом, тим самим не маючи права здійснювати порубку дерев, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його негативні суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, за допомогою бензопили, шляхом повного відокремлення стовбура від кореня шляхом спилювання, здійснив незаконну порубку 12 (дванадцяти) дерев породи «липа» діаметрами в корі біля шийки кореня: 35 см, 30 см, 57 см, 37 см, 25 см, 27 см, 36 см, 44 см, 47 см, 38 см, 32 см та 37 см, після чого розкрижував стовбури дерев на частини різних розмірів та самостійно завантажив вищевказані колоди до гужового возу, після чого перевіз свіжозрізану деревину на зберігання за адресою: Волинська область, Ковельський район, с. Білин, вул. Млинівська, буд.8. 
Внаслідок незаконної порубки 12 (дванадцяти) дерев породи «липа», було спричинено тяжкі наслідки навколишньому природному середовищу на загальну суму 177 302,84 гривень, що перевищує у шістдесят та більше разів неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину. 
Вказаними умисними діями,  ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 246 КК України, а саме незаконну порубку дерев, перевезення та зберігання незаконно зрубаних дерев, що спричинило тяжкі наслідки.

Обвинувачений у судовому засіданні пояснив, що його земельна ділянка, якою він користується вже 45 років, розташована у селі Білин вздовж залізничної колії. Уздовж межі його ділянки, орієнтовно за 50 метрів від залізниці, росли липи, гілки яких сильно розрослися, заступали на територію його ділянки приблизно на 4 метри та затіняли город. У зв`язку з цим, 18 лютого (орієнтовно у першій половині дня) обвинувачений самовільно спиляв 12 дерев. Для порубки він використовував пилку, а для перевезення деревини - підводу з конем. Дозволів на порубку від відповідальних представників залізниці чи лісництва обвинувачений не отримував та щодо їх отримання не звертався. Спиляні дерева він покрижував на колоди довжиною 1,25–1,30 м з метою подальшого виготовлення вагонки для власних потреб та відвіз на пилораму. Частину деревини (товсті колоди) згодом було вилучено працівниками поліції.
Цивільний позов про відшкодування збитків у розмірі 177302,84 грн обвинувачений визнав. Підтвердив, що на даний час він добровільно та частково відшкодував завдану шкоду, сплативши 75000 грн. Залишок заборгованості за цивільним позовом обвинувачений має намір погашати у майбутньому з власних доходів. 
Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, зазначив, що діяв несвідомо щодо негативних наслідків своїх дій для довкілля, та запевнив суд, що у майбутньому подібних правопорушень не вчинятиме. Готовий понести покарання за вчинене, просив суд суворо не карати.

Представник потерпілого у судовому засіданні пояснив, що знає обвинуваченого протягом багатьох років як жителя села Білин, і раніше жодних нарікань на його поведінку чи порушень закону з його боку не було. Представник висловив думку, що обвинувачений вчинив правопорушення несвідомо, не розуміючи повною мірою міри відповідальності та тяжкості наслідків через нанесення шкоди навколишньому середовищу. Заявлений цивільний позов представник потерпілого підтримує повністю з урахуванням уже частково відшкодованої суми, і вважає його обґрунтованим.
Щодо призначення міри покарання, представник потерпілого просив суд не призначати обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, а застосувати звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зважаючи на те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження і суд встановив, що учасники судового провадження, в тому числі обвинуваченій, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які просили розглядати кримінальне провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
З урахуванням наведеного, вивчивши обвинувальний акт, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, та стосуються речових доказів і процесуальних витрат, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, що полягало у незаконній порубці дерев, перевезенні та зберіганні незаконно зрубаних дерев, що спричинило тяжкі наслідки.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Діяння, які вчинив обвинувачений, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.
Обставини, які обтяжують покарання в обвинувальному акті не встановлені.
Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини, щире каяття у вчиненому, оскільки обвинувачений повністю визнав вину у інкримінованому правопорушенні, негативно ставиться до вчиненого ним діяння, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Суд враховує форму та ступінь вини обвинуваченого, яка полягає в прямому умислі; обставини, які характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення, а також, які безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, зокрема те, що злочин був вчинений без корисливого мотиву, пов`язаний із тим, що дерева, які зрізав обвинувачений, затіняли його земельну ділянку у зв`язку з чим він не знаючи порядку вирішення цього питання самовільно зрізав їх, те що обвинувачений офіційно працевлаштований та отримує постійний дохід, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, за місцем проживання характеризується позитивно як законослухняний громадянин, який підтримує добрі стосунки з односельчанами, кримінальне правопорушення вчинив вперше, кримінальне правопорушення вчинив вперше, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Також суд враховує те що представник потерпілого позитивно характеризував обвинуваченого у судовому засіданні, зазначив, що останній частково відшкодував завдану шкоду, просив не позбавляти обвинуваченого волі.
Обставин, які б унеможливлювали понесення обвинуваченим покарання та застосування положень ст. 69 КК України, суд не встановив.
З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 не обхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з, строком на 5 років.
Водночас суд не має можливості застосувати положення ст. 69-1 КК України, оскільки суд встановив лише часткове добровільне відшкодування обвинуваченим завданої шкоди, а не повне її відшкодування, як того вимагає п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, а тому суд не може констатувати, що завдана шкода відшкодована.
На переконання суду таке покарання відповідатиме принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде справедливим і співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченої та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами, а також не є надто суворим чи м`яким.
Суд вважає, що у цьому випадку досягнуто належного балансу між суспільними інтересами та захистом основоположних прав людини, а також ураховано інтереси всіх сторін кримінально-правових відносин.

Водночас, враховуючи тяжкість вчиненого правопорушення, яке є тяжким злочином та обставини, які характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення, а також, які безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений відшкодував значну частину завданих злочином збитків та має намір їх повністю відшкодувати, про що свідчить визнання ним позову, те що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, як законослухняний громадянин, одружений, що свідчить про стійкі соціальні зв`язки, кримінальне правопорушення вчинив вперше, тому суд дійшов висновку, що обвинувачений не становить небезпеки для суспільства і його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та відбування ним покарання.
Також суд враховує, що як пояснив обвинувачений він є єдиним годувальником у сім`ї, має на утриманні непрацюючу дружину та неповнолітню дитину, яка навчається, тому позбавлення волі поставить його родину у скрутне матеріальне становище. Крім того, призначення покарання без ізоляції від суспільства дозволить обвинуваченому працювати та повністю сплатити залишок суми за цивільним позовом.
На підставі наведеного суд застосовує положення ч. 1 ст.75 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Вирішуючи цивільний позов, суд зазначає таке. 
Ковельська міська рада, як потерпілий у кримінальному провадженні, подала цивільний позов, який суд прийняв до розгляду.
Частина 1, 2 ст. 128 КПК України передбачає право особи (або держави в особі прокурора), якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, пред`явити цивільний позов до підозрюваного чи обвинуваченого.
У ч. 1-3 ст. 22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. 
Суд встановив, що ОСОБА_4 здійснив незаконну порубку 12 (дванадцяти) дерев породи «липа» вартість яких становить 177302,84 грн, яку обвинувачений не оспорював.
Водночас, у судовому засіданні обвинувачений надав докази того, що ним частково відшкодовано завдану шкоду у розмірі 75000,00 грн (квитанція №8 від 10.03.2026 на суму 24752,50 грн, квитанція №5 від 20.03.2026 на суму 25000 грн, квитанція №40 від 19.05.2026 на суму 25247,50 грн).
Представник потерпілого підтвердив часткове відшкодування завданої обвинуваченим шкоди в розмірі 75000,00 грн.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України).
На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що цивільний позов необхідно задовольнити частково, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілого 102302,84 грн (177302,84 грн — 75000,00 грн) грн.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю, наданих суду речових доказів і документів, вирішується під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
- 11 зрізів з сироростучих пнів деревини породи «липа», з діаметрами: 35 см, 30 см, 57 см, 37 см, 25 см, 27 см, 36 см, 44 см, 47 см, 38 см, 32 см., 6 комлевих зрізів з пнів деревини породи «липа», гіпсовий злипок сліду протектора шин транспортного засобу, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів РУП ГУНП у Волинській області (м. Ковель, вул. Незалежності, буд. 119А) - ІД-3026057609028574 - знищити;
- 34 колоди свіжозрізаної деревини породи «липа», довжиною від 120 см до 130 см, діаметрами: 34 см, 34 см, 16 см, 20 см, 32 см, 24 см, 20 см, 24 см, 18 см, 20 см, 22 см, 20 см, 22 см, 20 см, 18 см, 16 см, 20 см, 22 см, 24 см, 32 см, 34 см, 26 см, 24 см, 30 см, 40 см, 16 см, 16 см, 30 см, 34 см, 26 см, 20 см, 30 см, 16 см, 24 см., які перебувають на відповідальному зберіганні у ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ) — повернути потерпілому Ковельській міській раді;
- дерев`яну підводу з гумовими колесами, яка перебуває на відповідальному зберігані в ОСОБА_4 і йому належить, на підставі ч. 9 ст. 100 КПК України та п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України - необхідно конфіскувати у власність держави та знищити.

Арешт накладений ухвалами слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.02.2026 у справі №159/1062/26 та від 18.03.20269 у справі №159/1062/26, необхідно скасувати.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні. 
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 334, 368, 370, 374, 376, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України, під час іспитового строку, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Ковельської міської ради завдану шкоду у розмірі 102 302,84 грн.

Речові докази:
- 11 зрізів з сироростучих пнів деревини породи «липа», з діаметрами: 35 см, 30 см, 57 см, 37 см, 25 см, 27 см, 36 см, 44 см, 47 см, 38 см, 32 см., 6 комлевих зрізів з пнів деревини породи «липа», гіпсовий злипок сліду протектора шин транспортного засобу, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Ковельського РУП ГУНП у Волинській області (м. Ковель, вул. Незалежності, буд. 119А, ІД-3026057609028574) - знищити;
- 34 колоди свіжозрізаної деревини породи «липа», довжиною від 120 см до 130 см, діаметрами: 34 см, 34 см, 16 см, 20 см, 32 см, 24 см, 20 см, 24 см, 18 см, 20 см, 22 см, 20 см, 22 см, 20 см, 18 см, 16 см, 20 см, 22 см, 24 см, 32 см, 34 см, 26 см, 24 см, 30 см, 40 см, 16 см, 16 см, 30 см, 34 см, 26 см, 20 см, 30 см, 16 см, 24 см., які перебувають на відповідальному зберіганні у ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ) — повернути потерпілому Ковельській міській раді;
- дерев`яну підводу з гумовими колесами, яка перебуває на відповідальному зберігані в ОСОБА_4 і йому належить, на підставі ч. 9 ст. 100 КПК України та п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України - конфіскувати у власність держави та знищити.

Скасувати арешт накладений ухвалами слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.02.2026 у справі №159/1062/26 та від 18.03.2026 у справі №159/1062/26.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
З інших підстав вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1